Og vi er tilbake.
Greit. Hvor var vi?
Ja, hvis jeg husker rett...
DU HAR SPARKEN
I første sesong hadde vi jobbet ræva av oss,
og nå er vi kansellert.
Drittsekker! Jeg kan ikke tro at de sier deg opp.
Vi hørte det nettopp.
Det slo meg ikke.
"Nei, vi må gjøre Kids in the Hall."
Jeg kunne ikke noe annet.
La oss komme i gang.
Barber hodet. Begynn på nytt.
Nå skjer det.
Etter første sesong ble serien kansellert, og det var et sjokk.
Tenkte mye på veien videre.
Mye bekymring.
Det var organisering det skortet på.
Vi tenkte i en måned eller to, et par måneder.
Takk skal du ha.
Det var en prisutdeling kalt CableACE Awards,
som var store greier.
Kabel begynte å ha sin egen hip-greie...
...omtrent som Emmy.
Vi ble nominert til mange priser, jeg fikk en for beste skuespiller.
SKUESPILLER I EN KOMEDIESERIE
Vi dro til Los Angeles.
En siste helg i showbiz.
Jeg dro til ACE-utdelingen og trodde det var en spøk.
Vi var der for å drikke oss fulle på nachspiel.
Og vinneren er...
Vinneren...
Mark vant, og alle ble så glade.
Til og med en "hip" komedietrupp. Vi var så glade.
Jeg vant beste skuespiller og slo ut Garry Shandling.
"Jeg knuser hodet ditt, Garry." Hvil i fred.
Vis ham ACE-prisen. Kom igjen.
-To bourbon med is. -Ja, takk.
Jeg trodde det var normalt i showbiz.
Emmy-vinnere sa: "Synd vi ble kansellert." Publikum ler.
Da kunne Lorne si: "Seriøst? Vil dere kansellere dem?"
Jeg glemte selvsagt å takke ham den kvelden.
Lorne fant snart ut hvordan han skulle holde oss i gang.
Takk, Mr. Michaels.
Med glede, Mr. McCulloch.
På TV heter det seg
at jo lenger du er på, desto lenger er du på.
Så hvis du når sesong to, virket sesong tre uunngåelig.
Du vet ikke hvordan den vil vokse, men at den har potensial til å vokse.
Lorne dro for å møte HBO.
Lorne hadde bare den tyngden.
Han overbeviste folk om at dette ville bli noe.
SESONG TO
I sesong to skulle vi gjøre showet bedre.
Sesong én hadde et problem, at den tok 13 måneder å lage...
...og hvis du har en kalender,
ser du at det er flere måneder enn det er på en kalender.
SKITNE HVITE TV-LØGNER
Vi innså at showet ikke kan ta så lang tid.
Vi måtte hente inn forfattere.
Det lå litt press i hvor mye materiale vi måtte lage.
Egoet vårt var slik at selv om vi hadde gode forfattere,
fikk de bare noe med hvis de skrev det sammen med en av oss.
Når du skriver komedie med noen,
gjelder det hvem som har størst pikk.
PAUL BELLINI FORFATTER/"MANN I HÅNDKLE"
Du prøver hele tiden å påtvinge synet ditt.
Noen hadde et første utkast, og så var det en million lapper.
Så ble det et par omskrivinger.
Er du en så dyktig komedieforfatter at du fortjener lønnsøkning?
-Vel... -Du skrev denne sketsjen, ikke sant?
Jo.
Det må være verdens eldste premiss,
en fyr som ber sjefen om lønnsøkning.
Dette beviser din verdi for oss her på Comedy Inc.
Det var stor konkurranse, ikke bare for å få ting med i showet,
men om hva showets filosofi dreier seg om,
for alle hadde sitt eget syn på det.
Hva er det med ordet soper som gjør folk så redde?
Jeg ville påvirke kulturen.
Man kunne ikke snakke om homofile.
Og absolutt ikke i komedie.
Komedie var streite menns verden.
Jeg tenkte vel: "Jeg blir den første."
Noen må gjøre det.
Først var du homofil, ikke sant?
-Akkurat. -Akkurat.
-Og så var du virkelig homofil. -Ok.
Og så var han irriterende homofil.
-Ja. -Husker du det?
-Det husker jeg ikke, Kevin, nei. -Og nå er du uhomofil?
Folk på Saturday Night Live...
MIKE MYERS FORFATTER/SKUESPILLER
...sa: "Den homsetruppen?"
Jeg sa: "Seriøst? Er det konklusjonen?"
Den legger jeg i latskapsmappen.
Scott hjalp oss å bli viktige.
Dave og jeg var mer opptatt av at det skulle være det morsomste.
Sier det noe om livet, bra.
Ond!
Uhøflig og ond!
Komisk sett er Dave halve meg.
Vi er det beste paret i Kids in the Hall.
Kevin og Dave er moderne vaudeville-folk.
De har verdens beste ideer og timing.
Jeg kom til kontoret en dag: "Hva skriver vi i dag?
"Det grusomme du gjør mot folk."
"Hva er det?"
"Du lover å gjøre noe, men gjør det aldri."
Du skulle møte meg på restauranten klokken åtte.
Hvor var du?
Jeg glemte det.
Men det føles forferdelig.
Nei, jeg vil ikke høre det.
Du er kongen av tomme løfter, vet du det?
Som alkoholiker-sønn vil jeg gjøre folk til lags.
Og jeg mener det.
Så forsvinner den følelsen: "Jeg trenger ikke å gjøre det nå."
Jeg liker et godt premiss.
Jeg er stolt om jeg skriver en ekte premiss-sketsj.
Men jeg var en karakterfyr.
Jeg knuser hodet ditt.
Ingen har bedre ideer enn Mark.
Og ingen er mer frustrerende, å vente på at han skal få
sine geniale ideer iblant. Klipp til klippet.
For en fantastisk gård!
Han så på opptak av kyllinger i bevegelse
for å lage Kyllingdama.
Jeg er en kyllingdame.
-En kyllingdame? -Ja, og jeg elsker livet.
Alle kjente til Hodeknuseren og Kyllingdama.
LAUREN ASH SKUESPILLER/KOMIKER
De ble bare en del av tidsånden.
Jeg knuser hodet ditt.
Jeg knuser deg.
Knuser det... Knuser hodet ditt.
Jeg selger sko!
Jeg finner vanligvis ikke på karakterer. Jeg kan ofte få en merkelig idé.
Hei, alle sammen, se!
Det er den flygende grisen!
Hei, alle sammen.
I det fri.
Alt jeg gjorde hver dag, var å tenke ut flere og flere ideer.
Hvordan blir det bedre, rarere eller kulere?
Dette er Davene jeg kjenner, jeg kjenner
Dette er Davene jeg kjenner
Dette er Davene jeg kjenner, jeg kjenner
"Davene jeg kjenner" burde blitt stoppet.
EDDIE IZZARD SKUESPILLER/KOMIKER
Men han holder på, og de gjør en hel sketsj av det.
Dave Capisano Jeg kjenner ham knapt
Dette er Davene jeg kjenner, jeg kjenner
Dette er Davene jeg kjenner
Jeg elsker det. Du må ta en idé
og dra den ut så folk sier: "Du kan ikke fortsette med denne ideen."
Vi er Davene han kjenner, han kjenner
Vi er Davene han kjenner
Vi er Davene han kjenner, han kjenner
Vi er Davene han kjenner
Kids in the Hall var svært forskjellige mennesker,
men de hadde sin visjon.
De var villige til å dø for det de gjorde.
DAN REDICAN PRODUSENT, KIDS IN THE HALL
Har noen av dere banket opp faren deres?
-Hva? -Hva snakker du om?
Har du noen gang banket faren din?
Og HBO sa: "Vi føler showet ikke er helt sammenhengende.
Dere trenger noe som binder det sammen."
De hadde en sketsj der de satt som gruppe og gjorde en liten scene.
HBO sa: "Hvis dere gjorde noe sånt hver episode,
ville det henge sammen."
Og Kids in the Hall sa: "Faen ta dere! Vet du hva?
Vi nekter. Faen, vi slutter heller."
Hold deg nede, sir.
Vi ville ikke la oss kjøpe
så vi ikke var oss selv, ikke var autentiske.
Vi forklarer hele tiden for utenforstående.
"Det er ikke slik vi gjør det."
Vi følte: "Slik fungerer normal komedie."
-Akkurat. -"Det er ikke det vi gjør."
De har en "blås på"-holdning.
"Det er morsomt om jeg syns det. Faen ta deg."
IVAN FECAN TIDLIGERE PROGRAMDIREKTØR, CBC
Du visste aldri helt hva de ville gjøre.
Det var en del av faren og moroa.
Hva gjør den slemme mannen med eselet mitt?
Det er ikke bare en slem mann, gutten min.
Det er Hitler.
Her er det TV-selskapet skrev om den.
"Hitler kan knulle eselet, men eselet må være i live."
Ja, det stemmer.
-Ja. Hold det i live. -Ja, og...
Så fra at Hitler knuller et dødt esel, ble det Hitler knuller et kjæleesel.
-Noe som er verre. -Mye verre.
Det er mye verre.
Kommer til dere, East York.
Etobicoke.
-Scarborough! -Bolton.
-Mississauga. -Brampton.
-Bramalea. -Pickering.
-Mississauga igjen. -Tottenham.
De ønsket mest aksept blant unge,
men uansett deres alternative holdning,
syntes jeg de var veldig gode underholdere.
Jeg elsker samme jente som vennen min gjør
Men han elsker henne ikke som jeg
Latterne kom med en utrolig vitsehastighet.
Jeg så en god film i går kveld.
Den var på The Late Show.
Det var...
Hva het den igjen...
Noen sketsjer blir klassikere. "Citizen Kane" er en av dem.
-Citizen Kane. -Psycho!
Handler den om en motelleier som er gal og dreper en kvinne i dusjen?
Nei. Jeg sa jo at den handler om en avismagnat.
-Han hadde en slede som het Rosebud... -Så da var det ikke Psycho, altså?
Nei, det var ikke Psycho.
-Det var Citizen Kane. -Nei, det var...
Den typiske Kevin og Dave-sketsjen,
hvor det nesten utelukkende handler om rytme og frustrasjoner frem og tilbake.
-Jeg vil gjette den. -La meg ordne dette.
Jeg vil huske den selv.
-Vær så snill. -Bare sett deg ned!
Når Kevin eksploderer i sinne?
Det morsomste jeg har sett. "Herregud."
Du trenger en begravelsesagent!
Det er en tilfredsstillelse som jeg synes er bedre enn Who's on First?
Men alle har en presisjon,
og når jeg ser på dem, holder det meg ærlig.
Akkurat da jeg trodde jeg var en presis skuespiller.
"Ok, det er flott."
Og de ble bedre for hvert år.
SESONG TRE
Brian? Hva gjør du med din fars lommebok, vennen?
Jeg lette bare etter tante Barbs telefonnummer.
Jeg var en engstelig 20-åring.
FRED ARMISEN KOMIKER
Og Kids in the Hall var den eneste komediegruppen
som reflekterte Gen X.
Så jeg er en fan.
Ditt svin! Ditt kjøttstykke!
Det var ikke én sketsj som gjorde det for meg.
Det var en stemning over det.
Gen X er "utenforstående".
JANEANE GAROFALO SKUESPILLER/KOMIKER
Er dere høye? Røyker dere crack eller noe?
Går dere på stoff? Sniffer dere lim?
De har en slags rockstemning i pausenumrene sine
og svart-hvitt 8mm, noe jeg alltid syntes var kult.
Kan du signere knappen min slik at jeg har et komplett sett med signerte knapper?
-Greit. -Jeg elsker dere virkelig.
-Dere er best. -Selvfølgelig er vi best.
Ja. Jeg husker dere. Dere er Kids in the Hall, ikke sant?
Jeg identifiserte meg virkelig med Gen X.
Det kan ha vært musikken også. Grungebevegelsen.
Jeg tror vi ble sett på som den komiske armen av grungebevegelsen.
Jeg flyttet til Seattle på 90-tallet, der det skjedde.
På 90-tallet ble det liksom mørkt.
-Har dere noe pot? -Nei. Men prøv litt heroin.
Vil bare ha litt pot, ikke sant...
Følg den nye verdensordenen, da.
Kids in the Hall sa: "Det er sånn vi er."
Jeg tror folk liker det.
-Flott show. -Du likte det, ja?
-Elsket det. -Ja vel? Appellerte det...
...til din ungdommelige bevissthet?
Ja, det er morsomt.
Bortsett fra soperdelene.
Kids in the Hall på den tiden,
de påvirket det, spesielt fra homosynsvinkelen.
Tanken på homofili var fortsatt abstrakt for mange.
Det er happy hour.
På tide med en monolog.
Kom hit, gutter.
Å gjøre Buddy Cole var veldig viktig for meg.
Hvis noen spilte en feminin homse,
var det alltid en heterofil som hånet homofile menns oppførsel.
Det var aldri en homofil mann som stolt eide sin femininitet.
Buddy ble et veldig kraftig våpen.
Du kan la karakteren være og si ting
som skuespilleren eller forfatteren ikke ville våget å si.
Det er som å bli fortalt at Satan er en soper.
Kanskje det er derfor Gud er så homofob.
Mange ble fornærmet av Buddy Cole. "Du kan ikke... Det er galt."
De kunne ikke tenke seg at en homofil mann
ville spille den karakteren og ikke skamme seg.
AIDS var noe som skjedde med andre.
Men helt siden Magic Johnson innså jeg at det til og med kunne skje meg.
Vi gjorde narr av AIDS.
Fordi alt jeg tenkte på var AIDS.
Gjøre komedie, ikke få AIDS. Ikke få AIDS.
Hele målet mitt var å "Ikke få AIDS."
AVSLØRT! SEXY BLONDINE SOM GA MAGIC AIDS
Jeg følte det var så viktig for oss.
Det ga det mer kraft at jeg var hetero
og kysset Scott Thompson på munnen
midt i AIDS-krisen.
AIDS var fortsatt en dødsdom, og det var et ubehagelig tema
for veldig mange.
Og det var selvfølgelig nettopp grunnen til at de var opptatt av noe sånt.
Jeg var ikke så glad i Buddy Cole den gangen.
Når jeg ser Buddy Cole nå, tenker jeg: "For det første...
MICHAEL MUSTO JOURNALIST/LIVSNYTER
...hvis han er en stereotype, er han ikke så langt unna meg.
Og det han sier, er ganske riktig.
Gi meg den pinnen.
Men du er en mann.
Merkelapper.
Om noen rømmer, er det nettopp det komedie skal gjøre.
Så lenge den andre halvparten er der og ler.
Det er sterkt fremdeles når du ser det. En som er åpent homofil
og har en vanvittig vri.
Og surrealismen som kom av det
han la i det, og det var vakkert.
Og Buddy er en alfahomse.
Han er aldri målet for vitsen. Han vinner alltid.
Touchdown!
Hold dette. Jeg kommer tilbake.
SESONG FIRE
Sesong fire er vår beste sesong for filmsketsjene våre.
Ambisjonene og visjonen for hvert medlem av gruppen
vokser eksponentielt.
Med den naturlige talentutviklingen...
JIM BIEDERMAN PRODUSENT, KIDS IN THE HALL
...og etter hvert sa de: "Jeg har en større visjon."
Vi stjal bare fra det vi ble påvirket av i oppveksten.
KELLY MAKIN FILMREGISSØR, KIDS IN THE HALL
Italiensk filmskaping på 60-tallet.
Coen Brothers, David Lynch.
Drar du så tidlig?
Hvorfor gir du meg ikke en grunn til å bli?
Det holder.
Kutt og klar.
Det var fantastisk. Vi begynte å leke med perspektiv og stil
og tone og skuespill i komedie.
Jeg husker det var en kyllingdame-sketsj
hvor hun møtte moren sin.
Hun hadde et ekte øyeblikk.
-Har du det bra, vennen? -Ja. Jeg husker.
Jeg tenkte ikke på at en komediefigur
i et sketsjeprogram kunne ha dimensjon.
Hva er det?
De gjorde noen bisarre, eksperimentelle, kule ting.
Nesten som minifilmer.
Serien begynte å bli veldig dyr da vi prøvde å gjennomføre
det som kom fra forfatterne.
Høydepunktet var "Kjærlighet og pølser",
som var et Bruce-prosjekt.
Jeg likte rare Tarkovsky-filmer og sånt den gangen,
og det var en hvor...
...vi ønsket stadig å fokusere på stil.
Den handler om en underlig liten karakter som jobber på en pølsefabrikk.
Jeg begynte å bruke referanser.
Det var litt Delicatessen, litt David Lynch,
andre østeuropeiske filmer som jeg hadde sett.
Den er veldig visuell, så det var ikke mye dialog.
Jeg elsker den fordi det ikke er en eneste vits.
Man kan le av den. Når Scott skriker "Pølser!", så ler man.
Pølser!
Jeg vet ikke om de andre liker den.
Den var forferdelig.
Vi kastet bort to dager med produksjon,
noe vi aldri gjorde.
Scenografiavdelingen brukte så mye penger
og en masse ressurser
på denne sketsjen som jeg ikke så en eneste vits i.
Så jeg hatet den.
Den er genial.
Den er vakkert filmet.
Den mer blaserte versjonen var: "Den er til regissørens versjon."
Jeg trodde jeg trengte en jobb etter dette,
og jeg syntes det så ut som en morsom jobb.
Jeg var litt drittsekk.
Jeg sa: "Jeg kommer ikke om jeg ikke får regissere neste år."
SESONG FEM
Det var mye spenning i femte sesong.
Bruce ønsket definitivt å regissere.
Scott ville ha sitt eget show, sin egen halvtime,
så han forhandlet om det.
Velkommen til Chalet 2000.
Mitt nordlige hjem hjemmefra.
Nå hadde alle forskjellige ambisjoner.
Du begynte å se at det ikke var det samholdet som det hadde vært.
Det var vanskeligere å finne den beste strategien.
-Kom igjen! -Din jævel, ta ham!
"Kutt den sketsjen så jeg kan gjøre det jeg vil."
Sånt pågikk hele tiden.
Kjeftet på hverandre og kalte hverandre forferdelige ting
og fikk raserianfall og stormet av sted.
Scott var god til det, for han hadde et fælt temperament.
Mark og Bruce var strålende på det.
Bruce var tøff.
Han prøvde å kontrollere ting.
Jeg sa: "Min måte. Jeg er bedre. Flere scener."
Bruce og jeg begynte å spytte på hverandre.
Det ble nesten slagsmål, for han er en liten streberjævel.
Og det er jeg også, på min egen lille måte.
Vi hadde ingen god mekanisme for å ta avgjørelser,
så det var slitsomt.
Ingenting er mer utmattende enn sketsjkomedie,
og ingenting er mer utmattende
enn å være de fem gutta som må godkjenne alt.
Jeg var så stresset og forvirret.
Når jeg la meg om kvelden, ringte det i ørene.
Vi gjorde TV, turnerte, skrev. Vi stoppet bare aldri.
Følelsesmessig klarte vi det ikke. Det gikk bare ikke lenger.
Vi hadde et møte hvor vi snakket om det.
"Vi bør nok gi oss."
Vi visste ikke hvor lenge vi kunne klare det.
Bare jeg sa: "La oss lage en ny sesong."
For jeg var karakterfyren.
Jeg gjorde stadig rarere og mer spesifikke karakterer,
mange av dem i filmer som så nydelige ut, og jeg var ikke sliten ennå.
Jeg har ingen ambisjoner.
Mark ville fortsette,
men vi andre så på ham: "Vi kan ikke.
Vi klarer ikke dette lenger."
-Unnskyld meg? -Scott.
Jeg kommer til å savne dette sånn.
At vi ikke skulle prøve å få en sesong til
gjorde det mye lettere,
og vi nøt det faktisk igjen.
Det føltes som om vi endelig fikk puste.
Et stort kapittel i livet var over.
Vi visste at vi hadde laget dritbra komedie.
De fikk meg ikke til å holde kjeft.
Festefolk i huset, si: "Ja!"
Vi tar deg med til et TV-studio i Toronto.
Kids in the Hall jobbet der og spilte inn sitt siste show.
SERIEFINALE 1994
Ok, fem minutter til opptak.
-Fem minutter. -Ja.
Kom igjen.
Det er en vakker ting å si.
Ha et godt show.
Dette er ikke slutten.
Nei, det er ikke engang begynnelsen på slutten.
Men det er kanskje slutten på begynnelsen.
Finalen var supergripende, og de gjorde det veldig teatralsk.
Alle må levere inn adgangskortet.
Kaffekrusene.
Og parykkene.
-Hva... Kom igjen nå, det er... -Adiós.
Ideen var
ikke min, men den var fantastisk.
Den sa mye i én rask bevegelse.
-Ha det! -Ha det!
Det var utrolig rørende.
JIM BIEDERMAN PRODUSENT, KIDS IN THE HALL
Det var opprørende.
Du tenker: "Faen, det er over."
Det var trist. Ja, jeg får tårer i øynene.
Noen gråt og noen klemte, og jeg liksom...
Jeg blir nummen. Det gjør hvite, streite menn.
TV-PROGRAMMET KIDS IN THE HALL 1989-1995
Gudskjelov at det endelig er over.
Vi bygger opp til karrieren etter TV.
Vi må slå til nå mens jernet er varmt.
Vi ønsket å følge Python-modellen.
Som sketsjetrupp var det bare én blåkopi, Monty Python.
Monty Python gjorde noen sesonger av en TV-serie
og en film hvert tredje eller fjerde år.
Etter at serien var over, tok vi en kort ferie,
og så kom vi tilbake og prøvde å komme med ideer til filmer.
Jeg tror fortsatt vi var for slitne.
Og også, for første gang, bekymret for...
"...hva kommer nå, og hva skal vi gjøre?
"Hva om dette ikke fungerer?"
Jeg hadde et lite barn og en gravid kone.
Og sparepengene forsvant ganske fort.
Jeg ville trolig få sjansen til å gjøre NewsRadio-piloten.
Vi hadde en turné planlagt, og for at jeg skulle gjøre
NewsRadio-piloten, måtte vi flytte ett show i New York.
Jeg tilbød meg å dekke returbilletter.
ACADEMY PÅ SØNDAG KIDS IN THE HALL
Vi var mindre imøtekommende:
"Hva er reglene hvis du bare kan bryte ut av truppen?"
Vi var unge. Ja, aggressive.
Rart, for Dave og jeg er bestevenner.
Hvis truppen ble splittet, ville det være Dave og jeg.
Kevin var den verste,
den mest steile på at jeg skulle avslå piloten.
Jeg sa: "Det er sinnssykt. Det gjør jeg ikke."
Jeg gruet meg til å gå på en forfatterøkt med Kids in the Hall.
Problemet var fordi det var en film,
var jeg plutselig enig med Mark og Bruce.
Det var jeg som endret dynamikken.
Jeg var liksom problemet.
De hadde aldri skrevet alle sammen.
Det var diskusjoner om hva vi skulle gjøre,
hvordan står vi ved det vi tror på,
men lager en Hollywood-film.
Jeg elsket manuset.
Det hadde bare ikke nok til å få et studio til å si:
"Vi er så begeistret."
Vi kjemper med manuset, med Paramount.
De lot oss ikke gjøre det vi ville.
Og vi skrev så mange utkast.
Jeg mislikte at vi hastet for å overholde en Paramount-frist.
Men ingen hørte på meg,
for de var sinte på meg fordi jeg gjorde NewsRadio.
Vi ble ikke enige om noe,
og ideene mine kom ikke med i manuset.
Så jeg sa: "Jeg begrenser det jeg gjør på den.
"For jeg vil ikke være sammen med dem."
Manageren vår ringte: "De lager ikke denne filmen.
"Paramount hater manuset."
Men signerer dere ikke kontraktene, får ingen betalt.
Så jeg sa: "Jeg signerer kontraktene."
Og Lauren overtalte Paramount til å lage den.
Jeg visste ikke Dave var så misfornøyd.
Jeg tenkte: "En film for Paramount, selvfølgelig gjør du det."
Men så nekter han, og det er advokater.
Så vi måtte saksøke ham for at han skulle komme og gjøre filmen.
Føltes det som et svik, eller var det mer...
Jeg følte det ikke som et svik, det var det.
-Og kjør! -Kjør!
INNSPILLINGEN AV BRAIN CANDY 1995
Ja. Wayne, farvel.
Wayne, farvel, kjære. Wayne, farvel.
Innspillingen var forferdelig.
Ingen snakket som venner lenger.
De var i hverandres vogner.
Og Daves vogn var liksom nede i gata.
Og ingen dro dit, den dårlige siden av byen.
Den største riften var Kevin og Dave.
De slo virkelig opp.
De sa forferdelige ting til hverandre. Jeg sa noen forferdelige ting til Dave.
Det var stygt.
Ja, det var stygt.
Vel, jeg vil ikke si noe om Dave Foley-situasjonen,
men det er ganske alvorlig.
Det hele er bare løgner, ryktene dere har hørt,
-men det er bra. Ingen... -Det er greit.
Nei, ingen sluttet i truppen, det er latterlig.
-Latterlig. -Vi er fem glade karer.
Er det ingen sauser?
Jeg snakket ikke med Dave under hele innspillingen.
Jeg snakket bare med Dave på kamera.
Det forstyrret aldri arbeidet.
Alt mellom kjør og kutt var fortsatt feilfritt.
Den viktigste delen av den truppen for Dave, var meg.
En forferdelig følelse mens du laget en komedie.
Vi laget komedie om depresjon,
og de vibbene fikk deprimerende ting til å skje.
Det skjedde mye i alles privatliv...
...og det gjorde det veldig slitsomt og vanskelig.
Kona gikk fra meg for noen måneder siden på grunn av filmen,
og jeg har ikke fått sove etter det.
Vi var alle deprimerte.
Broren min døde.
Broren min begikk selvmord.
Filmen hjalp fordi jeg hadde noe å gjøre,
men jeg var en knust mann.
-Få det vekk fra meg. -Hvorfor? Jeg gjør en jobb.
Fordi jeg kommer til å sparke det over hodet ditt og ut i vannet.
Fy flate, det er for mye folk, for helvete.
Hver dag har vært himmelsk så langt. Dette er den ene dårlige dagen.
Spøken er at alle har vært dårlige dager.
Vi jobbet så hardt med den filmen, det var ikke noe gøy.
Jeg sa til Kevin: "Selv om den tjener $ 100 millioner,
"er det ikke verdt det." Det var så vanskelig.
Den var en katastrofe, økonomisk.
Og det var svært få kritikere som likte den.
De som gjorde det, elsket den, men de som hatet den, hatet den.
På en måte var det... personlig.
Jeg syntes denne filmen var forferdelig!
Fryktelig! Grusom! Dum! Idiotisk!
Umorsom! Smertefull!
Etter Brain Candy-katastrofen tenkte vi: "Vi er ferdige."
Nederlag er vanskelig å takle.
Og når du først har smakt det, vil du ikke smake det igjen.
Da var det vanskelig å sette Lille Trille sammen igjen.
Grupper av menn som prøver å finne ut av det, er rare greier.
Vi hadde alle, tror jeg, vanskelig for å forstå
at vi er en del av en gruppe som var større enn vi var.
Vi hadde stått hverandre så nær i ti år på dette tidspunktet.
Det var naturlig at vi gikk hver til vårt.
Jeg var i villrede.
Det er nok det vanskeligste jeg har opplevd.
Jeg var definitivt ute av truppen.
Jeg var ute av truppen før Brain Candy og sa:
"Det har vært fine ti år. Vi ses."
Det er vel slik det kommer til å bli.
The Kids in the Hall er over nå.
Hei, alle sammen.
Ikke få panikk.
Jeg mener, jeg bare knuser hodet ditt.
På farsdagen tilbringer Comedy Central 12 timer med favorittgjengen vår,
Kids in the Hall.
Det Comedy Central gjorde, som hjalp serien veldig,
var maratonsendinger.
Og det vekket virkelig interessen for serien i USA.
Vi fødte dem ikke, men vi elsker dem som våre egne.
Se Father's Day with The Kids,
et 12-timers maraton, 21. juni fra og med kl 12.00.
Showene slo virkelig an blant ungdom og studenter.
DAVID HIMELFARB ADVOKAT OG MANAGER, KIDS IN THE HALL
Ungdom røykte marihuana og så på serien.
Jeg holder den inne.
Plutselig brakte Comedy Central oss til et helt nytt publikum.
Jeg oppdaget Comedy Central og Kids in the Hall.
ERIC MCCORMACK SKUESPILLER
Mark var en vampyr som hadde tatt Scott med hjem
og skulle helt klart knulle ham,
men Scott skjønte ikke hva som foregikk.
Men da han innså at vampyren prøvde seg på ham,
sa han: "Jeg må si..."
Jeg gjør ingenting.
-Du kommer, gjør du ikke? -Jo.
Flott.
Jeg tenkte...
"Hvordan i helvete sa de det?
"Er det noen som ser det samme som jeg?"
På soverommet kom jeg over Kids in the Hall på TVen,
og jeg så på
med munnen på vidt gap. Som 16-åring...
JAY BARUCHEL SKUESPILLER/FORFATTER/REGISØR
Jeg sprer ikke beina for roser.
Fy faen!
De satset virkelig!
Se, en lærlesbe med piercing i brystvortene.
Hei, hei, hei.
Der er det en lærmann med rumpa hengende ut.
Se, en herskerinne med slaven sin.
Jeg var en skeiv ungdom som så reprisene.
MAE MARTIN KOMIKER
Og tenkte: "Dette er fantastisk."
De føltes anarkistiske og opprørske og merkelapp-sprengende.
Ja, det var helt overveldende.
Så fort jeg kom på nettet, så jeg etter Kids in the Hall.
Det var en gruppe for Kids in the Hall
kalt "alt.TV.kids-in-hall".
TAVIE PHILLIPS SOSIALE MEDIER-MANAGER, KIDS IN THE HALL
Vi snakket samme språk, sitatene, referansene.
JEG ELSKER BRAIN CANDY!
Vi ville aldri se dem som oppløste.
Vi var fortsatt der for magien av de fem,
og snakket om det hele tiden.
HVIS DE IKKE GJENFORENES, KOMMER JEG TIL Å HOPPE FRA EN BRO.
Veldig stille, takk. Stille!
Vi hadde alle hatt suksess.
Dave på NewsRadio.
Han var stjernen.
Jeg hadde gjort Larry Sanders, en fantastisk serie.
Bruce hadde regissert filmer.
Mark hadde vært på Saturday Night Live.
Kevin er en tegnefilmgud.
Ingenting var som Kids in the Hall.
Kulten vi ble,
det var et stille tog med et stille lokomotiv.
Advokatene sa: "Ved siden av SNL,
er dere nest høyest rangert på Comedy Central."
Det gjorde meg paff.
Kevin og Scott bodde i LA. Jeg ringte Kevin...
...og begynte gradvis å lege vennskapet vårt.
Så begynte vi to å henge med Scott.
Mine herrer...
Far hadde fått slag. De spurte: "'Drikker han fortsatt?"
Jeg sa: "Ja.
Drikkehånden hans ble ikke lammet. Han har det bra."
Alle lo, og jeg tror...
For min del begynte jeg å tenke...
"Vi kan gjøre dette."
Vi begynte å finne sammen igjen.
Det er noe spesielt med Kids in the Hall.
Den kjemien, den kan de ikke få andre steder.
Så jeg ringte gutta:
"Gi meg fullmakt til å gå ut og be om et tilbud til dere."
Vi skulle på turné, og holdt en telefonkonferanse,
og Scott, som har verdens verste forretningssans,
sa: "Vi skal vel ikke prøve å tjene penger på dette?"
Jeg ville liksom ikke hatt noe imot å tjene litt penger.
Så til slutt sier han selvsagt: "Jeg trodde betalingen ville være bedre."
Se på strålen. Dette er ganske bra.
Den ble straks utsolgt.
KIDS IN THE HALL 21. OG 22. JANUAR 2000
Du kjøpte billetter på Comedy Central, utsolgt med en gang.
Og mamma sa
hun hadde billetter til Massey Hall for å se Kids in the Hall.
Og jeg kom dit, og atmosfæren var elektrisk.
Publikum var så mangfoldig og litt skeivt og ungt og kult.
Det føltes som det kuleste i verden.
Jeg ville gjøre komedie,
men jeg sa: "Hvis det er sånn det er, så er dette livet."
Ha et godt show.
DUKK
Kids in the Hall var alltid et flott live-nummer.
De er bedre på scenen enn de noensinne var i noe filmet medium.
Så at de omgrupperer og gjør turneen i 2000,
blir selvfølgelig spennende.
Jeg innså: "Å, herregud,
det er en bølge av tilhengere der ute."
SAMME KARENE, NYE KJOLER 2000
Det var ikke før turneen at vi så hva som hadde foregått,
at vi var blitt noe alle ville ha.
Du lar denne snille homsen være i fred.
Unnskyld meg, sir. Går det bra?
Dra til helvete, gledesdreper!
Det er Kathie!
Lett å banke opp, vanskelig å drepe.
For Reg.
Den turneen var fantastisk.
Vi skjønte at vi hadde et stort publikum.
Det var gøy!
Energi som en rockekonsert.
Folk kastet opp, gjorde håndtegn og skrek.
"Hill Satan!"
De er rene Iron Maiden.
De kan fortsatt knuse, uansett hva.
De fleste komikere ville heller vært i et rockeband.
Alle rockeband ønsker å være i en komedietrupp.
Det var helt vilt!
TAKK SKAL DERE HA
Vi har vært avhengige av det siden.
Og barnebarnet mitt, Janey...
Å, er Janey død?
-Hva syntes du om forestillingen? -Den var fantastisk.
Vi kom i 2002 da de var her sist.
Så hvor store fans er dere?
Vi har alle DVD-ene som er ute akkurat nå.
Det var den største samlingen fantaster og nerder du noen gang har sett.
Det var rart å dra fra by til by
og alltid se de samme menneskene fra alle samfunn komme ut.
Goth-jenter med pappakomplekser.
Førtienåringer.
-Raringer. -Ja.
Vi tiltrakk noen outsidere.
Og det er mange av oss.
Sketsjekomikere. De er idioter, tapere.
TIM BLAIR SKETSJESHOWET TALLBOYZ
De er en gjeng med nerder.
Det beste med Kids in the Hall er at de gjorde sketsjer kule.
Det at vi gjør live-turneer, som vi begynte med i 2000,
og vi gjorde en del,
førte oss sammen som aldri før.
Så vi liker hverandre bedre enn noensinne.
Jeg tror faktisk vi har det veldig bra.
Til den tredje turneen ville vi ikke stagnere,
så det var bare nye sketsjer. Det var spennende.
Showet gikk like bra som våre beste.
Vi tenkte: "De sketsjene var veldig gode,
"de vi skrev til turneene. Vi kan skrive flere."
Derfor gjorde vi Death Comes to Town.
Det snør visst i helvete. De er tilbake.
Kan det bli mer dramatisk?
Vi er mørke komikere, og hva er mørkere enn døden?
I det stille er vi nok besatt av den.
Jeg håper det siste jeg sier her på jorden,
ikke er jeg elsker deg, men en vits.
Ikke la musikken dø.
Vi forlater deg ikke.
Og ikke erstatt meg.
Døden er bare morsom fordi den opphever alt annet.
Døden burde minne deg på
at absolutt alt annet ved livet er absurd og i bunn og grunn meningsløst.
Så jeg blir så oppslukt av den.
Beklager hvis historien om min død og gjenfødelse kjedet deg.
Kanskje hvis det var noen pupper med, så ville du ha vært mer interessert.
-Døden og puppene har klart det. -Vent litt.
Den ultimate vitsen i livet er at du kommer til å dø.
Det er sluttpoenget.
Jeg har godtatt siden jeg var svært ung
at vi bare ikke vet hva som er rundt hjørnet.
BRAMPTON CENTENNIAL VIDEREGÅENDE SKOLE
En ung mann bevæpnet med to automatrifler vandret rundt i gangene
på denne skolen i morges og skjøt på alle som beveget seg.
Jeg var i en skyting på en skole som gutt.
I løpet av ti minutter var en lærer, en elev og skytteren døde
og 14 elever skadet.
Margaret Wright, jeg tror det var hennes første år som lærer,
og hun ble drept.
Av gutten bak meg.
Skoleskytingen preget barndommen hans.
Du kan forestille deg traumene av en skoleskyting.
De var ikke vanlige den gangen, og det var svært sjokkerende.
Jeg tror ikke du kommer over det traumet.
Da vi holdt på med Death Comes to Town,
hadde jeg vondt i magen.
Jeg tenker alltid på kulen som bommet på meg da jeg var barn.
Jeg tenker at den følger meg hele livet.
Bare følger meg og følger meg,
helt til den treffer.
Jeg visste bare at det var noe forferdelig.
Legen sa: "Du har non-Hodgkin lymfom."
Det er en veldig virulent kreft som knekker deg veldig fort.
Greit.
Jeg ble med Scott på hans første cellegiftbehandlinger.
Det var en ganske stor sannsynlighet for at han skulle dø.
Hele opptaket av Death Comes to Town dreide seg om kreftbehandlingen min.
Vi kunne gått til CBC og sagt: "Kan vi vente seks måneder?"
Men det føltes som: "Nei", det ville være atonisk for ham.
Scotts og vårt syn var at en mye bedre måte å bruke tiden på,
var å gjøre det vi elsker mest.
-Scott? Hvor er vi? -Ja.
Vi står her i North Bay i Ontario.
Forbereder dag to av innspillingen av Death Comes to Town.
Jeg følte i bunn og grunn: "Jeg må gjøre dette.
Dette kan være det siste jeg gjør."
Din på markør.
-Kan jeg begynne på nytt? -Ja.
Vi visst ikke hvordan det ville påvirke ham fysisk,
om han i det hele tatt kunne gjennomføre.
Det var rart i begynnelsen,
og vanskelig hjelpe når han hadde dårlige øyeblikk.
For han brast ofte i gråt.
Jeg er ikke flink til å trøste folk,
så jeg tullet, og han følte seg litt bedre.
Kevin, Scott og jeg bodde alle i samme hyttefelt
ved Nipissingsjøen.
Vi satt ute på stranden og drakk og snakket og lagde bål,
og vi hadde herlige kvelder sammen.
Alt gikk galt.
Leggmuskelen hovnet opp. Jeg kan ikke engang gå.
Vi lager et show om døden, og jeg blir forfulgt av døden.
Jeg gråt mye.
Jeg var veldig trist.
Jeg var redd. Det var skremmende.
Jeg husker da vi øvde og han kom inn.
Han hadde hatt på seg og så eldre ut enn han gjør nå.
Jeg husker han la seg på en seng,
og han begynte å gråte,
og jeg gikk bort og...
Beklager.
Jeg la meg ned med ham og holdt ham, vugget ham.
Og jeg sa: "Du kommer ikke til å dø.
"Mark kommer til å dø, for han sender tilbake så mye jævla vin.
"Og vet du hvem som vil dø?
"Dave vil dø fordi ekskona kommer til å drepe ham.
"Og vet du hva som vil skje med Kevin?
"Han vil sprenge hjertet med en improvisasjon.
"Vet du hvordan jeg vil dø? Jeg kommer til å jobbe meg i hjel.
"Du kommer til å dø sist."
-Da gjelder det. -Klar?
Kom inn hit.
Det finnes ikke noe bedre
enn å komme til dødens rand og vinne.
CELLEGIFTKLOKKA
-Ring med klokka. -Greit.
-Klar? -Ja.
GRATULERER
Jeg ødela den.
Du vet bare ikke
Tror jeg skal forklare showet
Vi er Kids In the Hall
GJENFORENINGSTURNÉ 2015
Du er kanskje her bare på grunn av regn
Snart tror jeg at jeg skal forklare
Vi er Kids In the Hall
Arven deres er å hjelpe mistilpassede og outsidere
å stå imot autoriteter.
De gjør meg stolt av å være kanadisk.
Mange av scenene er tidløse.
Jeg tror ingen har klart det de har gjort.
Sprøtt å tenke på at det finnes dem
som ikke kjenner Kids in the Hall.
Jeg ville satt deres intellekt og talenter opp mot hvem som helst
i verden.
Vi spilte på en klubb som heter Rivoli
Lorne Michaels oppdaget oss
Og likte ikke Tre av Kids In the Hall
Det beste arbeidet deres er i komediens fremste rekke, punktum.
Jeg tror Kids in the Hall
vil bli sett på som en av tidenes største sketsj-trupper.
Vi er serien som bestefaren din Har fortalt deg om
Aldrende Kids in the Hall
Få reaksjonen hans!
Ta reaksjonen hans.
-Si det. -Klar.
Kids in the Hall var og er
Monty Pythons etterfølgere.
OMSTART 2022
Vi gir oss ikke
Før en av oss dør
Sannsynligvis Dave
Ok, vær klar.
Kamerabevegelse.
Delbilde.
Hva skal spilles i begravelsen din, Mark?
Herregud, jeg vet ikke.
Mark, din tur. Klar med jord. Og... jord.
Kommer an på. Blir det tåke i begravelsen min?
Mest sannsynlig.
Drit i det. Bare en singel, du vet,
-appalachisk fiolin. -Én note?
Spiller én tone.
Vi elsker hverandre. Det er nøkkelen.
Jeg kunne ikke ha gjort noe av det hvis dere ikke hadde skrevet
de små, perfekte rollene til meg.
Og du er veldig heldig i livet om du finner
to eller tre personer som du finner tonen med.
Men å finne fire er et mirakel.
Kids in the Hall er en kjærlighetshistorie. De fire verste
du kunne bli tvunget til å elske i 40 år.
Jeg skal spille T. Rex i Scotts begravelse.
T. Rex?
-Metal-guru, er det sant? -Det er vel det.
Den betyr sikkert mye for meg.
Jeg skal ikke ha begravelse,
så bare arranger en visning av Duck Soup. Det holder.
Fortsett.
I begynnelsen handlet det om: "Kan jeg få disse fire til å le?"
Kids in the Hall er mitt publikum for livet.
Legg merke til at jeg brukte ordet "publikum".
Beste navnet noensinne.
Mitt ville vel vært: "Beklager."
-Å dø eller livet ditt? -Livet mitt.
Beklager.
De er mange ting. De er en familie, frelse.
De er slutten på ensomhet,
og ingen forstår meg så godt som de fire. Ingen.
Vi har så mye medfølelse med hverandre nå. Og...
Nei, vi skal fortsette med det til vi ikke kan lenger.
Kutt, takk.
Dette er ikke slutten.
Nei, det er ikke engang begynnelsen på slutten.
AT OG KJÆRLIGHET
Du er ikke en venn.
Du er ikke en venn, dere er dyttere.
De kaller det en omstart, men vi ser på det som sjette sesong.
Å lage en TV-serie er en fin utløsning for alle.
Denne friheten finnes bare her.
Det er oss mot verden igjen.
For en glede!
Tekst: Tommy Lund
Kreativ leder Gry Impelluso