ČIKAGOS POLICIJOS EKSPERTŲ PASLAUGOS
UŽSIKRUŠK
Greičiausiai jis jį pakišo. Kas dar?
Manai, kad tai Rasčio darbas?
Kas dar elgtųsi taip beviltiškai?
Ar tau viskas gerai, Tomi?
Ne.
Ji išsigandusi, bet aš nunešiu ją į antrą aukštą.
Labas, kas yra?
Ką?
Ar jį ištyrė laboratorijoje?
Taip. Jokių DNR ar pirštų atspaudų. Kruopščiai nuvalytas.
O iš kur žinom, kad būtent šiuo žarstekliu užmušta Karolina?
Nežinom. Gal tu žinai?
- Užsikrušk. - Dar yra tai.
Tai nieko neįrodo, Tomi.
Tai bandymas mane pagąsdinti ar apkaltinti.
Kažkas manęs nekenčia.
Tai rodo, kad kažkas apimtas nevilties.
Norit įtraukti jį į bylą?
Negaliu. Nėra jo dokumentuotos istorijos, jis nieko neišteisina,
jis tegali būt įvardintas kaip „kažkoks“, o ne „tas“ žarsteklis.
O ką sako namų tvarkytoja? Ji jį atpažino?
Apklausėme ją. Ji sako, kad panašus,
iš to komplekto, bet patvirtinti ji negali.
Minėjote, kad jūsų namai irgi išvalyti?
Taip. Nei DNR, nei pirštų atspaudų. Sterilu.
Įsilaužta?
Ne, šonines duris palieku nerakintas. Turiu katę.
Kartais, kai užtrunku darbe,
kaimynas užsuka pažiūrėti, kaip ji.
Turi katę?
- Taip. - Gerai. Leiskit pagalvoti.
Aš mielai tai atšauksiu. Ir vėl. Reik skelbt procesinių reikalavimų panaikinimą.
Kuris turit minčių?
Kaltintojai sutinka.
Manom, kad prisiekusieji tučtuojau turi būt informuoti.
Galim pranešti jiems, kad įkalčiu to nelaikysim.
O kaip Koldvelas?
Kam Koldvelui pakišinėti Tomį?
- Nes tu jį įsiutinai... - Kad nukreiptų dėmesį nuo tavęs?
Gerbiama teisėja, mums su klientu reik pakalbėti. Ačiū.
- Ačiū, gerbiama teisėja. - Kvailas klausimas. Žinoma.
Ar tu jį apklausei? Tik klausiu.
Rasti, nusiramink. Rasti...
Tiesiog...
Nusiramink.
Mes nenorim to nei įtraukt į bylą, nei užsimint apie tai.
Su paaiškinimais ar be jų.
Bet tai bent sukels abejonių.
Kam Tomiui pranešt apie tai, jei jis norėtų kažką slėpti?
Žarsteklio atsiradimas pas jį jam nėra naudingas.
Ir dar su rašteliu „Užsikrušk“? Panašu, kad tai buvo pakišta.
Kada paskutinį kartą būdamas prokuroru sakei:
„Ei, savo virtuvėj radau nužudymo įrankį“?
Taip, sutinku. Tai jam nepadeda.
Be to, jei norim išlaikyt Lijamą Reonoldsą kaip galimybę,
- tai iškreipia naratyvą. Reiktų... - Tai dabar...
dabar jau nori palikt Lijamą Reinoldsą?
- Jis neturėtų motyvų pakišti Tomį. - Reikėtų bent apklaust Koldvelą.
- Kodėl jis tai darytų Moltui? - Aš...
Kas žino? Kam rūpi?
Svarbu ne tiesa.
Svarbu įnešti pagristų abejonių.
Paklausyk.
Jei prisiekusieji manys, kad jį pakišo, o jie turbūt taip manys,
jie pagalvos ne apie Koldvelą, o apie tave.
Vadinasi, jie net nepaminės šio fakto?
Šio įkalčio priimt negalima, supranti, gal ir gerai.
Gali atrodyt, jog turėjau motyvų.
Bet jei tai nutekės į žiniasklaidą?
Tiesiog, žinai, jei kaltintojams tai naudinga,
tai kodėl Tomiui nenutekinus šio fakto?
Jei tai nutekės, grįšim prie teismo be procedūrinių reikalavimų,
ko, manau, jis nenori. Manau, jam atrodo, kad jis laimi.
O tu sakai, kad jie net nežino, ar tai būtent tas žarsteklis.
Tas.
Rankenėlė įskelta, aš jį pažinau.
- Pasakei jiems tai? - Ne.
Kartą juo žarsčiau ugnį.
Ačiū Dievui, ant jo nerado mano pirštų atspaudų.
- Labas. - Labas.
Kas negerai?
Gali tai nunešti? Mes tuoj.
Taip.
Jei žmogus pavalgė ir numirė, sakykim, po 20 min.,
didžioji dalis maisto bus likusi jo skrandyje.
Dalis jo gali būti dvylikapirštėje, judėti link gaubtinės žarnos.
Ar Karolinos Polemus skrandyje buvo maisto
- mirties metu? - Nebuvo.
O per kiek laiko ištuštėja žmogaus skrandis?
Skysčiai ir pusskysčiai iš skrandžio pasišalina greitai,
per mažiau nei porą valandų. Baltymai ir riebalai – po 2,5 val.
Ryžiai ir pupelės – po maždaug trijų.
Čekis, išduotas 20.27 val.,
rodo, kad kung pao vištiena ir krabų rangūnas
panelės Polemus namų adresu buvo pristatyti 20.55 val.
- Taip. - O mirties metu
- jos skrandis buvo visiškai tuščias? - Taip.
Tačiau dr. Kumagai nustatė, jog ji mirė apie 22.00 val.
Jis klysta. Aš manau, kad ji mirė tarp 1.00 ir 3.00 val. ryto.
Kaip jis galėjo apsirikti tokiu dideliu skirtumu?
Nežinau. Jei jos skrandis buvo tuščias,
ji turėjo mirti praėjus mažiausiai keturioms valandoms po valgio.
O gal ji nevalgė rangūno?
Ji užsakė maistą, jį pristatė.
Ar galit paneigti, jog tuo metu kas nors atėjo pas ją
ir užmušė ją jai nespėjus pavalgyt?
Virtuvėje rasta puspilnė kinų maisto pakuotė...
Ar jos dvylikapirštėje aptikote kinų maisto likučių?
Jos dvylikapirštėje buvo kažkokio maisto.
Ar galėjo likt nuo pietų?
Spėju, daug kas įmanoma.
Ar galite užtikrinti, jog auka valgė kinų maisto?
Ne.
Dėkoju.
Aiškumo dėlei pasakykite,
jus kaip ekspertę samdo gynyba?
Jums duodama ataskaita, jūs pareiškiate savo nuomonę,
o paskui gynybos komanda sprendžia, samdyti jus ar ne,
ir jei jūsų nuomonė nenaudinga gynybai,
- jūsų nesamdo? - Aš esu profesionalė.
Jūs esate profesionali gynybos liudininkė, kuriai mokama
tik už gynybai palankią nuomonę,
o jūsų nuomonė šiandien kalba apie mirties laiką pagal skrandžio turinį.
Jūsų nuomone, auka valgė kinų maisto apie 22.00 val.
Nors jūs negalite užtikrinti, valgė ji vis tik to maisto ar ne.
Teisingai suformulavau? Ačiū.
Gerai. Manykime, kad mums šiandien pavyko
prisiekusiuosius įtikinti arba priversti bent pagalvoti,
jog Karolina buvo nužudyta vidurnaktį ar truputį vėliau.
Turime parodyti, jog tuo metu tu tikrai buvai namie. Ar galime?
Aš galiu paliudyti, jog jis buvo namie.
Jos kviesti liudyti negalime.
Kodėl?
Nes jūs šališka ir suteiksit jiems šansą lengvai
apjuodinti jūsų vyrą.
„Ar tiesa, ponia Sabič,
kad nežinojote, jog jis miegojo su auka?“
„Ar tiesa, ponia Sabič,
kad jų romanas atsinaujino po to, kai jis pažadėjo, kad jį nutrauks?“
„Ar tiesa, kad jis neprisipažino jums,
kad buvo ten tą vakarą, kai ji buvo nužudyta?
Kad ji pastojo nuo jo?“
„Ar praktikuojate atvirą santuoką, ponia Sabič?“
„Ar jis apie jus viską žino?“
„Visi turime paslapčių.
Ar jis žino apie Kliftoną, draugišką barmeną?“
Kas per velnias?
Jūs sekėte mane?
Mes kartais samdome privačius tyrėjus, nes tiesa gali mums padėti.
Kartais ji padeda.
Nedarom nieko.
Suteikėme jiems pagrindo abejoti. Kam rizikuoti?
Aš, regis, sutinku.
Aš sakysiu baigiamąją kalbą.
O, ne.
Ne. Čia aš nesutinku.
- Tai mano gyvenimas. Aš užbaigsiu. - Rasti,
prisiekusiųjų nuomonė apie tave dar nėra patikima.
Kodėl jie turėtų tikėti tavimi dabar?
Jėzau Kristau.
Meine, iš kur esu kilęs, net kiaulių šerti
vienas žmogus neidavo. Jėzau Kristau.
Aš užbaigsiu. Pasakysiu tik tai. Prisiekusiųjų abejonė manim – viena.
Bet jei manimi abejoja mano advokatai, tai jau kas kita.
O geriausio mano draugo abejonė – visai nekas.
Turi pasitraukti.
Nebeįmanoma.
Žinoma, kad įmanoma. Jei jis atsisako klausyt advokato...
Teisėja Litl manęs nepaleis.
Tai bus įvertinta kaip žala procesui.
Jam negerai.
Gerai jam ar ne, kaltas jis ar ne, jis bus pasiruošęs.
Mielasis, šis procesas kartą tavęs vos nenužudė.
Po šito išeinu. Pažadu.
Eisiu pasivaikščiot, pjausiu žolę, gersiu su tavim ledinę arbatą,
gyvensiu paprastą gyvenimą, kaip Torntono Vailderio knygose...
bet iki to dar toli.
Nėra nei daiktinių įkalčių, nei ekspertizės, nei liudininkų parodymų.
Nikas Dela Gardija...
Dar yra Lijamas Reinoldsas...
Koldvelas, kiti neištirti...
...mane nuo pradžios...
...auka. Aš taip pat.
Būtent...
Per 15 darbo metų šio puikaus miesto prokuratūroje aš niekad nesutikčiau...
...atmest procesinius reikalavimus, o jis kalbėjo apie jausmus aukai.
Aš taip pat. Aš ją labai mylėjau.
Aš labai jos ilgiuosi ir noriu sužinot, kas ją nužudė,
kaip ir daugelis kitų. Ir aš suprantu...
Labas.
Repetuoju baigiamąją kalbą.
Matau.
Reikia pagalbos?
Mokiausi astronomijos,
tad galiu pasakyt, ar kažkas atskriejo iš kitos planetos.
Et tu, dukra?
Pabaigoje jis išprotėjo, pameni?
Kai išduoda visi draugai...
Tai gali paveikti žmogų.
Tėti, rimtai?
Tokia išvada?
Ar mama prašė tavęs ateiti?
Aš esu didžiausia viltis sau pačiam, Džei.
Aš esu tai daręs.
Man pavyks.
Gerai.
Tik esminiai punktai.
Nekalbėk apie tai, jog žudikas yra Tomis
ar Lijamas Reinoldsas, ar jos buvęs.
Girdi mane?
Rasti?
Taip, girdžiu.
Gerai.
Išklausysime gynybą.
Mano vardas, kaip jau žinote, Rastis Sabičas.
Aš esu kaltinamasis.
Esu apkaltintas žmogžudyste.
Itin skaudu tai tarti šioje salėje...
žmonos ir vaikų akivaizdoje...
Pateikti įkalčiai įrodo tai, jog išdaviau savo šeimą,
savo mylimiausius žmones.
Man niekad nepavyks išpirkti tos kančios, kurią suteikiau žmonai.
Ir greičiausiai nebepavyks susigrąžinti savo vaikų pagarbos.
Tačiau įkalčiai neįrodė, jog aš nužudžiau Karoliną Polemus,
nes aš jos nežudžiau.
Turėjau su Karolina romaną, kurį laikiau paslaptyje.
Ji nuo manęs pastojo, ir tai sužinojau tik po jos mirties.
Ir kad tą vakarą lankiausi jos namuose, kaip ir kitus vakarus,
bet tai yra viskas, į ką rodo ar ką įrodo įkalčiai.
Nėra nei tiesioginių liudininkų,
teismo ekspertai nerado nieko nei ant manęs, mano automobily ar namie.
Jos namuose rasti mano pirštų atspaudai,
nes ten buvau tą vakarą, kaip ir kitais vakarais.
Bet tai yra viskas, ką įrodo įkalčiai.
Tomis Moltas šio proceso pradžioje stovėjo prie jus
ir dėstė, kaip jis ilgisi nužudytosios.
Kaip ir aš.
Ji man buvo labai brangi.
Aš ją labai mylėjau.
Ir aš jos labai ilgiuosi.
Ir aš, kaip daugelis, noriu sužinoti, kas tai padarė.
Aš noriu žinoti, kas tai padarė.
Kaip ir policija, kaip ir prokuroras Tomis Moltas.
Taip smarkiai, kad vietoj patikimesnių rodymų paieškos
jis puolė prie lengviausio taikinio – manęs.
Ir aš puikiai tam tikau.
Visos aplinkybės rodo į mane. Aš tai pripažįstu.
Bet ne tik mane.
Buvo ir kitų, kuriuos kankino įkyrios mintys apie Karoliną.
Maiklas Koldvelas, aukos sūnus,
kuris irgi buvo ten tą vakarą.
Kuris labai, labai pyko ant motinos.
Ir kuris turėjo priėjimą prie Banės Deivis bylos.
O jo drabužiai, jis pats, jo namai taip ir nebuvo ištirti.
Niekas neprašė sulaikymo orderio jo tėvui Daltonui Koldvelui,
kuris taip pat labai pyko ant aukos
ir kuris greičiausiai irgi turėjo priėjimą prie Banės Deivis bylos.
Ar yra įkalčių, rodančių, kad Maiklas Koldvelas
ar Daltonas Koldvelas nužudė Karoliną Polemus?
Žinoma, kad ne, bet abejonių vis tik kyla.
Taip, teisiamas esu aš. Aš šališkas.
Per 15 darbo metų šio puikaus miesto prokuratūroje,
patikėkite, sakau jums,
aš niekad nesutikčiau teikti kaltinimus
nesurinkęs įtikinamų įrodymų,
ką išdrįso padaryti šie kaltintojai.
Jie apkaltino mane įvykdžius nusikaltimą,
neturėdami jokių įrodymų prieš mane.
Nei daiktinių įkalčių, nei teismo ekspertizės išvadų.
Nėra nužudymo įrankio.
Yra kitų įtariamųjų.
Nepamirškime Lijamo Reinoldso, kuris oficialiai grasino aukai.
Beje, mirties laikas netikslus. Taigi, pagrįstų abejonių nors vežimu vežk.
Tad kyla klausimas,
ką mes čia iš viso veikiame?
Didelio rezonanso bylose prokurorai,
kurie yra politikai, beje, stengiasi patenkinti visuomenę.
Jiems būtina kažką nubausti. Jiems būtina surasti, ką nubausti.
Bet ką. O šiuo atveju aš tapau geriausiu jų šansu.
Aš esu geriausias Tomio Molto šansas.
Ir jis troško nubausti mane nuo pat pradžių.
Jo apmaudas, jo panieka matomi plika akimi.
Jis vedamas misijos.
Ši byla. Ne apie Tomį Moltą,
ne apie mane ir net ne apie Karoliną...
bent jau teisingumo prasme... ji apie jus.
Jūs davėte priesaiką. Prisiekėte atlikti pareigą –
apkaltinti žmogų privalote tik turėdami įrodymų be pagrįstų abejonių.
Aš priimu jūsų panieką.
Aš esu vertas paniekos.
Kaip vyras...
Kaip tėvas...
Ir kaip žmogus.
Bet aš nežudžiau Karolinos Polemus.
Todėl ir nėra įtikinamų įrodymų.
Aš nesu garbingas žmogus.
Ironiška, bet aš tikiuosi, kad jūs esate garbingi.
Dėkoju.
Atsakovas kalbėjo apie savo jausmus aukai,
bet man regis, bylos nagrinėjimo metu paaiškėjo,
ir ponas Sabičas tai pripažino, kad tai nebuvo vien meilė.
Tai buvo apsėdimas.
Jis sakė norintis sužinoti, kas tai padarė.
Būdamas gen. prokuroro pavaduotoju, jis turėjo unikalią galimybę tai padaryti.
Po teisybei, jis vadovavo šiam tyrimui.
Jūsų žiniai, pirmos 48 valandos po žmogžudystės
yra svarbiausios.
O ką jis darė šiuo kritiškai svarbiu metu?
Jis slėpė informaciją, trukdė tyrimui,
prašė mūsų atsakingos detektyvės įkalčių medžiaga dalintis tik su juo.
Ir tik ne su manim.
Ir jis nutylėjo faktą,
jog buvo įsivėlęs į seksualinius santykius su auka,
kad jis tuo metu skausmingai išgyveno išsiskyrimą su ja,
kad jis lankėsi jos namuose tą vakarą, kai ji buvo nužudyta.
Visa tai jis nutylėjo.
Taip nekaltas žmogus nesielgia.
Tik ne tas, kuriam patikėta atsakomybė sugauti žudiką.
Jis melavo.
Slėpė.
Papirkinėjimais bei prievarta vertė kitus duoti melagingus parodymus.
Jis fiziškai užpuolė mūsų vyriausiąjį medicinos ekspertą,
sumušė potencialų liudininką.
Tai nesiderina su nekaltumu ir su nesmurtaujančio žmogaus įvaizdžiu,
kokį čia kūrė pats atsakovas.
Net jo gera bičiulė Judžinija Milk
pastebėjo, kad jis elgėsi kaip nesavas
prieš žmogžudystę, kad buvo apsėstas Karolinos.
Tądien, kai ji buvo nužudyta, jis jai nusiuntė 30 žinučių,
įskaitant šią: „Kas tu tokia, blemba?“
„Kas tu tokia, blemba?“
Jis ten buvo, jį ten matė,
ten rasti jo DNR ir pirštų atspaudai,
ir, žiūrėdamas jums į akis
savo žaviomis akimis,
drįsta jums sakyti: „Nėra įtikinamų įrodymų.“
Rimtai?
Atsakovas yra labai, labai geras melagis.
Ir žudikas.
Pažiūrėkite, ką jis jai padarė.
Tą dieną jis buvo ten,
tą dieną jis rašė jai, tą dieną ji jį atstūmė,
o vakare matė, kaip jis pas ją atėjo.
Pažiūrėkite.
O jis atsistoja čia ir sako:
„Ei, tai galėjo padaryt Lijamas Reinoldsas ar jos buvęs vyras.“
Jis net užsiminė, kad galėjau ir aš.
Galėjau ir aš. Gerai.
Tai įprastas įvaryto į neviltį žmogaus elgesys.
Normalu.
O štai įtarinėti aukos sūnų
visai nenormalu.
Tai šėtoniška.
Ir sociopatiška.
Klausykit, atsakovas, būdamas gen. prokuroro pavaduotoju,
turėjo šansą sugauti žmogų, nužudžiusį Karoliną Polemus.
O ką jis darė?
Slėpė informaciją.
Trukdė tyrimui.
Kodėl?
Nes jis žinojo, kad žudikas ne kažkur laisvėje.
Žudikas buvo visada čia pat.
Šiandien teisingumo pareiga ant jūsų pečių.
Tiesa?
Jis apkaltino mano... Kaip jis pasakė?
Mano panieką!
Mano panieką, mano elgesį.
Tiek to. Jis maldauja, kad jūs pažvelgtumėte į mane.
Pažvelkite į mane. Gerai, įdėmiai pažvelkite į mane.
O tada...
gerai, įdėmiai pažvelkite į šį žmogų.
Tai blogiausia dalis.
Laukimas. Arba antra pagal blogumą. Pralaimėjimas būtų blogiausia.
Iš kur man žinoti?
Taip. Nes tu pernelyg ypatingas, kad pralaimėtum.
Aš taip manau.
Rimtai, ką tai reiškia? Tas laukimas.
Kuo ilgiau prisiekusieji delsia, tuo labiau tikėtina, kad jie palaiko gynybą.
Labas.
Galim eit namo.
Žinai, jie gali užtrukti.
Be to, dėl katės neramu.
- Tau juokinga? - Tai pokštas, Tomi. Liaukis.
- Aš tik sakau... - Žinau.
...ko čia lauksim rankas sudėję?
Eime išgerti ar ką?
Matai, aš manau, kad jis taip apsidraudė.
Visą laiką.
Žarsteklis.
Jei jis pralaimi,
tuomet turės kažką naujai bylai ar kažkaip.
Manai, kad tai Rastis padėjo tavo namuose žarsteklį?
Dieve, ką ji jame rado, po galais?
Galiu paklaust asmenišką klausimą?
Ar labai tu ją mylėjai?
Rimtai.
Vyručiai, nuosprendis.
Gerai.
Atsistokite, pone Sabičai.
Ponia sekretore, prašom perskaityti nuosprendį.
Taip, gerbiama teisėja.
„Aukščiausiasis Ilinojaus valstijos Kuko apygardos teismas
byloje „Valstija prieš Rozatą K. Sabičą
Nr. 6710098,
mes, minėto proceso prisiekusiųjų žiuri, nusprendėme, kad Rozatas K. Sabičas yra“...
„nekaltas dėl žmogžudystės
pažeidus baudžiamojo kodekso 609.195 straipsnį
Karolinos Polemus, žmogaus, atžvilgiu
pagal pirmą kaltinimą.“
Toks jausmas lyg tai nebūtų tikra.
Viskas baigta, tiesa?
Jie negali prašyt apeliacijos ar vėl kreiptis į teismą?
Taip, prokuratūra apeliacijos neteiks. Tai baigta.
Bet kuo greičiau aš su jais pakalbėsiu, tuo greičiau jie pasitrauks.
Akivaizdu, esu patenkintas nuosprendžiu.
Atstatytas teisinis teisingumas.
Ir moralinis...
nes aš esu nekaltas žmogus, aš nepadariau to nusikaltimo.
Bet teisingumas nebaigtas.
Karolinos Polemus atžvilgiu teisingumas nebuvo įvykdytas.
Jos žudikas vis dar laisvėje, o jos nužudymas neišaiškintas.
Teisėtvarkos sistema, ypač prokuratūra
apvylė Karoliną Polemus.
Ji nusipelnė geresnio požiūrio. Kur kas geresnio.
O teisingumo ji nesulaukė dėl to,
kad tuos, kuriems buvo patikėtas teisingumo vykdymas,
temdė ambicijos ir, kaip įtariu, emocijos.
Tomis Moltas.
Jis nenorėjo matyt tiesos nuo pat pirmos dienos.
Jis pametė esmę iš akių. Jis iškart nusitaikė į mane
ir kartu su visa prokuratūra pralaimėjo.
Kerštą jie iškėlė aukščiau už tiesą.
Labiausiai jie apvylė Karoliną Polemus.
TOMASINAS MOLTAS GENERALINIO PROKURORO PAVADUOTOJAS
Tomi, tu nuostabiai vedei šią bylą.
Rimtai.
Mes turėjom sąlygotus faktus, o tu padarei ką galėjai geriausio.
Jis įveikė mane.
Aš ją apvyliau.
Už jos mirtį nebus atkeršyta, nes man nepavyko.
Ne. Tomi, paklausyk.
Privalai judėti toliau, girdi?
Čia Čikaga.
Čia pilna nuostabiai bjaurių žmonių, kuriuos reik sodint už grotų.
Mums reikia tai pamiršt ir toliau dirbt savo darbą, girdi?
Ir tu asmeniškai privalai palikt Rastį Sabičą praeityje.
Tikrai.
Mūsų laukia daug darbo. Dirbkime.
Spėju, dabar galim vykt atostogų. Matau, kad daiktai jau sudėti.
Taip.
Dr. Raš man patarė...
jei pasikartotų panašus atvejis.
Pasikartotų?
Taip.
Jei vėl impulsyviai sumanytum sugriauti mūsų šeimą.
Pasikartotų?
Aš žinojau nuo pat pradžios, paskui nežinojau.
O tada vėl žinojau ir neabejojau.
Rasti, aš nesuprantu, apie ką kalbi.
Mano galvoje sukosi tos pačios mintys:
„Tai aš padariau. Tai mano kaltė. Tai aš padariau.“
Ir aš privalėjau padaryti tai, ką privalėjau gindamas savo šeimą, tave,
todėl ir padariau.
Ne.
Bet aš neįvertinau to, kokia rami tu buvai kitą dieną.
Tiesiog nepatenkinta.
Nežinojau, kad galėsi užmušti žmogų ir nė nevirptelėti.
Tu manai, kad aš nužudžiau Karoliną?
Ne, tai darė kažkas kitas tavo kūne,
kaip kažkas kitas mano kūne ją surišo.
Ką tu sakai? Tu ją surišai?
Tave dengdamas.
Ką?
Aš tą vakarą grįžau pas ją.
Dieve mano.
Karolina? Karolina!
Ne! Karolina!
Ką...
Norėjau čiupt telefoną ir skambint 911,
jei ji dar būtų buvusi gyva,
nors akivaizdžiai ji buvo negyva.
Blemba. Velnias!
Tada man toptelėjo.
Tai galėjo padaryt tik vienas žmogus.
Todėl neskambinau 911, kad apsaugočiau tą žmogų,
kad įtarimas nekristų ant jos.
O kaip tas...
Lijamas Reinoldsas?
Melagingus prisipažinimus išgauti lengva. Mes tai darom nuolat.
Mes... Aš pasiūliau jam sutrumpinti bausmę, ko paprastai pakanka.
Buvo verta pamėginti.
- Rasti, tu pamišęs. - Bet tada ėmiau mąstyti:
„Žinai, Dieve mano, gal ne taip supratau.“
Bet tada Džeiden man papasakojo apie disociaciją,
kai žmogus gali atsiskirt nuo savęs,
jis gali atskirti save nuo padaryti veiksmo.
Ir tada supratau, kad nutiko būtent tai.
Tu pasidavei impulsui su Karolina, o kitą dieną
tau atrodė, jog tai padarė kažkas kitas.
Tu išprotėjai.
Ir tu klysti!
Aš neklystu.
Po to nuotykio su barmenu, aš sekiau tavo mašiną, Bi.
Ką?
Žinau, kad tai tu buvai Tomio Molto namuose ir padėjai žarsteklį.
Spėju, norėjai man padėti, bet tu ten važiavai.
Ne, važiavo ne ji.
O aš.
Ką?
Aš...
Maniau, kad po tavo liudijimo tave nuteis.
Ir man šovė mintis taip tau padėti.
Palauk.
Ką...
Aš važiavau mamos mašina.
Ką?
Aš padėjau žarsteklį jo virtuvėje.
Džei?
Ne.
Iš kur gavai tą žarsteklį?
Nuėjau pas ją pasikalbėti ir...
Labas.
Ne.
Ar tikrai nenori arbatos?
Ne.
...pasakyt, kad paliktų tave ramybėje.
Paliktų ramybėje mūsų šeimą.
Tai ne aš, o tavo tėvas.
Tai jis nepalieka manęs ramybėje.
Netiesa.
Išeik iš darbo ir atstok nuo mano šeimos amžiams.
Atstok, blemba.
Aš nuo jo atstosiu.
Bet mūsų gyvenimai susipins.
Nes aš laukiuosi...
jo kūdikio.
Kai važiavau namo,
man atrodė, kad tai buvo sapnas.
Bet tai nebuvo sapnas.
Tada, kai jūs ėjot pusryčiauti, o aš sakiau, kad prastai jaučiuosi,
išvaliau mašiną,
užkasiau žarsteklį.
Gerai, paklausyk manęs.
Mes daugiau apie tai nekalbėsim.
Įdėmiai paklausyk, Džei.
Tu padarei šį veiksmą
gindamasi...
ir gindama mūsų šeimą.
O nelaimę mums užtraukiau aš.
Tai mano kaltė.
Mes išgyvensim kaip šeima.
Girdi?
Mes mylim vieni kitus.
Mes esam šeima ir mes mylim vieni kitus.
Taip!
Tobula.
Kas nori padažo?
Ačiū.
PAGAL SKOTO TEROU ROMANĄ
Išvertė Egidija Namavičė