RÄTTSTEKNISKA AVDELNINGEN
DRA ÅT HELVETE
Han måste ha lagt den där. Vem annars?
Tror du att Rusty la den där?
Vem annars vore desperat nog?
Mår du bra, Tommy?
Nej.
Hon är rädd, jag bär upp henne på övervåningen.
Hej, vad har hänt?
Va?
Har den testats i labbet?
Ja. Varken dna eller fingeravtryck. Troligen skrubbad.
Hur vet vi att det här verkligen är Carolyns eldgaffel?
Det vet vi inte. Men kanske ni.
- Dra åt helvete. - Och vi har det här.
Det bevisar ingenting.
Det bevisar att nån försöker skrämma mig eller sätta dit mig.
Att nån föraktar mig.
Det visar på nåns desperation.
Vill du ta med den som bevismaterial?
Hur? Det finns ingen förvarskedja, den är inte friande bevisning.
Den kan bara beskrivas som "en eldgaffel", inte "eldgaffeln".
Hushållerskan, då? Kan hon identifiera den?
Vi tog hit henne. Den ser likadan ut, säger hon,
från samma uppsättning, men mer kan hon inte säga.
Och ditt hem har gåtts igenom?
Ja. Varken dna eller fingeravtryck. Lämnade inga spår.
Inbrott?
Nej, jag lämnar sidodörren öppen. Jag har en katt.
Ibland när jag jobbar sent
kommer grannen över och ser till henne.
Har du en katt?
- Ja. - Okej. Låt mig tänka.
Jag är beredd att ogiltigförklara rättegången. Igen.
Vad säger ni?
Åklagarsidan fortsätter gärna.
Men vi anser att juryn bör underrättas om situationen.
Vi kan låta dem veta att den inte ska ses som bevismaterial.
Caldwell, då?
Varför skulle Caldwell vilja sätta dit Tommy?
- Ni gjorde honom förbannad... - För att flytta fokus från dig.
Domaren, jag behöver en stund med min klient. Tack.
- Tack, domaren. - Det är en dum fråga. Visst.
Förhörde ni honom? Jag vill bara veta.
Rusty, lugna ner dig. Rusty...
Det är så...
Lugna ner dig.
Vi vill inte ha med det här, inte ens att det nämns.
Med eller utan instruktioner.
Men det kan så tvivel.
Varför skulle Tommy ta fram det här om han inte talar sanning?
Att eldgaffeln är i hans förvar stärker ju inte hans fall.
Och en lapp med texten: "Dra åt helvete"? Det känns planterat.
När sa du senast som åklagare:
"Titta, jag hittade mordvapnet i mitt kök."
Instämmer. Det försvagar fallet.
Och om vi vill bibehålla Liam Reynolds som en möjlig gärningsman,
- talar detta mot det narrativet. - Okej, så nu...
...vill du bibehålla Liam Reynolds?
- Inget motiv att sätta dit Tommy. - Vi borde fråga Caldwell.
- Varför skulle han sätta dit Molto? - Jag...
Vem vet? Vem bryr sig?
Det handlar inte om sanningen,
utan om att etablera rimligt tvivel.
Lyssna på mig.
Om juryn tror att eldgaffeln planterades, vilket de lär tro,
misstänker de inte Caldwell, utan dig.
Så de tänker inte nämna den alls?
Det är ju inte godtagbart som bevis, vilket kanske är lika bra.
Det vore graverande för mig, för jag har motiv.
Tänk om det läcks till media?
Jag menar, om det är till åklagarsidans fördel,
varför skulle inte Tommy läcka det?
Om det kommer ut ogiltigförklaras rättegången,
vilket han nog inte vill. Han tror att han ska vinna.
Och de vet inte ens om det är mordvapnet, enligt dig.
Det är det.
Det saknas en flisa i handtaget. Jag kände igen den.
- Berättade du det för dem? - Nej.
Jag använde den en gång där för att göra upp eld.
Tur att inte mina fingeravtryck fanns på den.
- Hej. - Hej.
Vad är det?
Kan du ta ut den här? Jag kommer strax.
Jadå.
Om en person äter och dör inom cirka 20 minuter
finns det mesta av maten osmält i magen.
En del går till tolvfingertarmen, inkörsporten till de nedre inälvorna.
Fanns det mat i Carolyn Polhemus mage
- när hon dog? - Nej.
Hur lång tid tar det för en människomage att tömmas?
Vätskor och liknande lämnar magen ganska snabbt,
på mindre än två timmar. Proteiner och fetter cirka, 2,5 timmar.
Ris och bönor, cirka tre timmar.
Kvittot, stämplat kl 20:27,
visar kyckling kung pao och krabba rangoon
som levererades till ms Polhemus hem kl 20:55.
- Ja. - Och när hon dog
- var hennes mage helt tom? - Ja.
Ändå fann dr Kumagai att hon dog omkring kl 22:00.
Han har fel. Jag menar att hon dog mellan kl 01:00 och 03:00.
Hur kan han ta så fel?
Vet inte. För att hennes mage skulle vara tom
måste hon ha dött minst fyra timmar efter att hon åt.
Hon kanske aldrig åt maten?
Hon beställde den, den anlände.
Kan du utesluta att nån annan kom ungefär vid den tiden
och dödade henne innan hon hann äta?
Det fanns en halvfull behållare med kinamat i köket, så...
Fann du några spår av kinamat i hennes tolvfingertarm?
Det fanns spår av mat i tolvfingertarmen.
Kan det ha varit hennes lunch?
Jag antar att allt är möjligt.
Kan du fastslå med medicinsk säkerhet att offret åt kinamat?
Nej.
Tack.
Bara så att allt är klart,
du jobbar enbart som expertvittne för försvaret?
Du har avgett en rapport med en åsikt,
och därefter beslutar försvarssidan om de ska anlita dig eller ej,
och om din åsikt inte gynnar försvarssidan,
- anlitas du inte? - Jag är professionell.
Ett professionellt försvarsvittne som bara får betalt
om dina åsikter gynnar försvaret
och din åsikt idag gäller tiden för döden baserat på maginnehållet,
där du antar att offret åt kinamat kl 22:00.
Men du kan inte fastslå med medicinsk säkerhet att hon verkligen gjorde det.
Har jag fattat rätt? Tack.
Okej. Låt oss anta att vi idag lyckades
få juryn att tro eller åtminstone överväga
att Carolyn mördades vid midnatt eller nån gång därefter.
Vi måste bevisa att du var hemma då. Kan vi det?
Ja. Jag kan gå i god för honom.
Vi kan inte kalla henne.
Varför inte?
För att du är partisk och för att du ger dem tillfälle
att utmåla din man i ett negativt ljus.
"Stämmer det, mrs Sabich,
att du inte visste att han låg med offret?"
"Stämmer det inte, mrs Sabich,
att han fortsatte affären trots att han sa att den var slut?"
"Stämmer det inte att han inte berättade för er
var han befann sig mordkvällen?
Att han gjorde henne gravid?"
"Hade ni en öppen relation, mrs Sabich?"
"Vet han allt om er?"
"Vi har alla våra hemligheter.
Känner han till Clifton, den vänskaplige kvartersbartendern?"
Vad i helvete?
Har ni skuggat mig?
Ibland anlitar vi privatdetektiver enligt teorin att sanningen hjälper oss.
Ibland gör den det.
Vi avstår.
Vi har rimligt tvivel. Varför ta risken?
Jag håller nog med.
Jag tar slutanförandet.
Åh nej.
Nej. Det motsätter jag mig.
- Det är mitt liv. Jag bestämmer. - Rusty,
du har noll trovärdighet hos juryn.
Varför skulle de tro ett enda ord du säger?
Alltså, jösses.
I Maine, min hemstat, om en matar grisarna
så måste nån annan mota dem. Jösses.
Jag tar avslutningsanförandet. Om juryn tvivlar på mig, gör det inget.
Om mina advokater tvivlar på mig, är det en helt annan sak.
Eller om min bäste vän tvivlar på mig.
Du borde kliva av.
Det är inte möjligt.
Klart att det är möjligt. Om han vägrar att följa dina råd...
Domare Lyttle låter mig inte kliva av nu.
Det skulle anses påverka juryns utslag.
Han är inte frisk.
Frisk eller inte, oskyldig eller inte, han kommer att vara redo.
Raring, den här rättegången har nästan dödat dig redan.
Efter det här går jag i pension. Jag lovar.
Jag ska ta promenader, klippa gräset, dricka iste med dig,
bli rena Thornton Wilder och älska det alldagliga...
...men vi är långt därifrån just nu.
Det saknas bevis, vare sig fysiska, rättstekniska eller från vittnen.
Nico Della Guardia...
Vi har också Liam Reynolds...
...Caldwell, andra outredda...
...jag från början...
...offer. Så, jag gjorde det.
Det är precis det...
Aldrig under mina 15 år som åklagare i vår fina stad har jag nånsin...
...ogiltigförklarad rättegång, känslor för offret.
Det hade jag med. Jag älskade henne mycket.
Jag saknar henne mycket, och jag vill veta vem mördaren är,
liksom många andra. Och jag förstår...
Hej.
Jag övar på mitt slutanförande.
Jag ser det.
Behöver du hjälp?
Jag läste astronomi i skolan,
så jag ser nog om nåt är från en annan planet.
Et tu, min dotter?
Han blev lite galen mot slutet, du vet.
Du vet, bli förrådd av sina vänner...
Sånt påverkar en.
Pappa, allvarligt?
Slutanförandet?
Sa din mamma åt dig att komma in hit?
Jag är min bästa chans, Jay.
Det här är mitt jobb.
Jag klarar det.
Okej.
Bara några saker.
Börja inte säga att Tommy är den verkliga mördaren...
...eller Liam Reynolds, eller ex-maken.
Hör du mig?
Rusty?
Ja, jag hör dig.
Okej.
Då är det försvarssidans tur.
Mitt namn är Rusty Sabich, som ni redan vet.
Jag är den anklagade.
Anklagad för mord.
Smärtan att tvingas säga det här i rättssalen...
...inför min fru och mina barn...
Vad bevismaterialet klargör är att jag svek min familj,
de människor jag älskar mest.
Jag kan aldrig gottgöra den vånda jag har vållat min fru,
och mina barn får troligen aldrig tillbaka respekten för mig.
Men vad bevisen inte visar är att jag dödade Carolyn Polhemus,
för det gjorde jag inte.
Jag hade en affär med Carolyn, som jag hemlighöll.
Jag gjorde henne gravid, vilket jag inte visste förrän efter hennes död.
Och jag var där den kvällen som andra kvällar,
men det är allt bevismaterialet kan visa, eller har visat.
Det fanns inga ögonvittnen, det fanns inget blod
eller rättstekniska bevis på mig eller på mina kläder, i min bil, i mitt hem.
Mina fingeravtryck finns i hennes hem,
för jag var där den kvällen som andra kvällar,
men det är allt som kunnat bevisas.
Tommy Molto stod här vid rättegångens början
och sa att han hade känslor för offret.
Det hade jag också.
Jag höll av henne mycket.
Jag älskade henne mycket.
Och jag saknar henne mycket.
Och jag, liksom många andra, vill veta vem som gjorde detta.
Jag vill ta fast den skyldige.
Liksom polisen och distriktsåklagaren, Tommy Molto.
Han vill det så hett, att trots att han inte är säker,
nöjer han sig med det näst bästa, nämligen mig.
Och jag är som klippt och skuren.
Omständigheterna pekar på mig. Det medger jag.
Men inte bara på mig.
Det fanns andra som var fixerade vid Carolyn.
Vi har Michael Caldwell, offrets son,
som också var där den kvällen.
Och som var väldigt, väldigt arg på sin mor.
Och som hade tillgång till Bunny Davis akt.
Hans kläder, person eller hem undersöktes aldrig.
Inte heller hans far, Dalton Caldwell,
som också var väldigt arg på offret
och som möjligen hade tillgång till Bunny Davis akt.
Bevisar något av detta att Michael Caldwell
eller Dalton Caldwell dödade Carolyn Polhemus?
Självklart inte, men nog måste man undra.
Jag är åtalad. Jag är partisk.
Men jag kan säga att under mina 15 år som åklagare
i denna fina stad,
har jag nånsin väckt åtal mot nån
utan att bevisbördan är helt uppfylld,
vilket är exakt vad åklagarsidan har gjort.
De har åtalat mig för ett brott,
men de har absolut inget som bevisar min skuld.
Det finns inga fysiska, rättstekniska bevis, eller fällande vittnesmål.
Det finns inget mordvapen.
Det finns andra möjliga misstänkta som inte utretts.
Och lägg till det Liam Reynolds, som öppet hotade offret.
Och tiden för offrets död är oklar. Så det finns massor av rimligt tvivel.
Så frågan bör ställas...
...varför vi alls är här?
I fall med hög profil är det åklagarens plikt,
som förresten är politiker, att tillfredsställa allmänheten.
De måste ställa nån till ansvar. De måste hitta en ansvarig.
Vem som helst. Och i det här fallet passar jag bäst.
Jag är Tommy Moltos bästa chans.
Han har velat fälla mig ända från början.
Hans ogillande, hans förakt, har varit fullt synligt.
Han har en agenda.
Det här fallet. Det handlar inte om Tommy Molto
eller om mig, eller ens om Carolyn,
åtminstone inte ifråga om rättvisan, utan om er.
Ni svor en ed att uppfylla en plikt,
att för fällande dom får det inte finnas rimligt tvivel.
Jag accepterar ert förakt.
Jag förtjänar det.
Och... Som make...
Som far...
Och som människa.
Men jag dödade inte Carolyn Polhemus,
och därför finns inga bevis för min skuld.
Jag är inte hedervärd.
Men det ironiska är att jag hoppas att ni är det.
Tack.
Svaranden talade om sin kärlek till offret,
men vad som har kommit fram under rättegången,
och det mr Sabich medgav, inte bara var kärlek.
Det var en fixering.
Han sa att han ville hitta den skyldige.
Men som vice chefsåklagare hade han alla möjligheter till det.
Han ledde faktiskt utredningen.
Jag kan tala om att de första 48 timmarna efter ett mord
är avgörande för brottets lösning.
Vad gjorde han under denna kritiska tid?
Han undanhöll information, han obstruerade,
han befallde chefsutredaren att bara dela bevisning med honom själv.
Och särskilt inte med mig.
Han underlät att avslöja
att han hade en sexuell relation med offret,
att han var upprörd efter ett traumatiskt uppbrott,
att han var i hennes hus mordkvällen.
Han teg om allt detta.
Så gör inte en oskyldig man,
särskilt inte en vars plikt det är att gripa hennes mördare.
Han ljög.
Han dolde.
Han försökte muta och utpressa andra att avge falska bekännelser.
Han angrep vår rättsläkare fysiskt
och slog ett potentiellt vittne.
Så gör inte en oskyldig eller en som är mot våld,
vilket svaranden påstår sig vara.
Hans egen goda vän, Eugenia Milk,
sa att han inte var sig själv
dagarna innan mordet, utan gick helt upp i Carolyn.
Han skickade 30 sms dagen hon mördades,
inklusive detta: "Vem fan tror du att du är?"
Han var där, han blev sedd där,
hans DNA och fingeravtryck finns där,
och ändå säger han på fullt allvar,
med sin charmiga framtoning...
Han säger: "Det finns inga riktiga bevis."
Jaså inte?
Svaranden är en mycket skicklig lögnare.
Och en mördare.
Se vad som gjordes med henne.
Dagen han åkte dit,
dagen han sms:ade henne, dagen hon avvisade honom,
och kvällen han sågs senast med henne,
se vad som gjordes.
Men han ställer sig och säger:
"Det kan ha varit Liam Reynolds, det kan ha varit hennes ex-man."
Han antydde visst också att det kan ha varit jag.
Det kan ha varit jag. Jaha.
Det där är helt vanlig desperation.
Det är normalt.
Vad som inte är normalt är att han anklagar hennes son
mitt i allt detta.
Det är diaboliskt.
Det är sociopatiskt.
Hör på, svaranden hade som åklagare
möjlighet att gripa personen som mördade Carolyn Polhemus.
Men vad gjorde han?
Han dolde.
Han obstruerade.
Varför?
För han visste att mördaren inte fanns där ute nånstans.
Mördaren fanns precis här.
Det finns ännu en chans att skipa rättvisa, och den faller på er.
Okej?
Han har gjort mitt... Vad kallade han det?
Mitt förakt!
Mitt förakt, mitt uppförande till en faktor i sammanhanget.
Okej. Han ber er att se på mig.
Se på mig. Ta en ordentlig titt.
Men också...
...ta en ordentlig titt på den mannen.
Det här är det värsta.
Väntan. Eller näst värst. Att förlora vore nog ännu värre.
Inte vet jag.
Precis. Du är för bra för att förlora.
Jag antar det.
Allvarligt, hur ska vi tolka det? Väntan?
Ju längre juryn överväger, desto mer gynnar det försvaret.
Hej.
Lika bra att vi går hem.
Juryn kan dröja ett bra tag.
Och jag oroar mig verkligen, för katten.
- Ska det vara roligt? - Det var ett skämt, Tommy.
- Det är som att... - Jag vet.
...vänta på att pannan ska koka.
Vi går och tar en drink eller nåt.
Jag tror att det var hans försäkring.
Hela tiden.
- Vadå? - Eldgaffeln?
Okej... Om han blir fälld,
har han nåt att exploatera för en ny rättegång eller... På nåt sätt.
Jaha. Tror du att Rusty lämnade eldgaffeln i ditt hus?
Jösses, vad fan såg hon hos honom?
Får jag ställa en personlig fråga?
Hur mycket älskade du henne?
Allvarligt.
Hör ni, domslutet.
Jaha.
Stå upp, mr Sabich.
Vill rättsbiträdet läsa upp domslutet.
Ja, fru ordförande.
"Illinois högsta domstol, Cook County, i fallet
åklagarmyndigheten i Illinois mot Rozat K. Sabich,
fall nummer 6710098,
vi i juryn finner svaranden Rozat K. Sabich"...
..."icke skyldig till mord"
"i strid mot brottmålsparagraf 609.195,
ett grovt brott mot Carolyn Polhemus, en människa,
enligt punkt ett i informationen."
Det känns overkligt.
Det är över, va?
De kan inte överklaga eller begära ny rättegång?
Åklagarsidan överklagar inte. Det är över.
Men ju förr de hör från mig, desto fortare sticker de.
Jag är förstås nöjd med utslaget.
Juridisk rättvisa skipades.
Liksom moralisk rättvisa...
...såtillvida att jag är oskyldig till det här brottet.
Men rättvisa har inte skipats helt i det här fallet.
Rättvisa har inte skipats för Carolyn Polhemus.
Hennes mördare är ännu fri, och mordet är ännu olöst.
Rättssystemet, särskilt åklagarämbetet,
har svikit Carolyn Polhemus.
Hon förtjänade bättre. Mycket bättre.
Anledningen till att hon inte fick det
var att de som anförtrotts att skipa rättvisa var motiverade
av ärelystnad, och som jag misstänker känslor.
Tommy Molto.
Han hade skygglappar från dag ett.
Han tappade målet ur sikte. Han hade redan bestämt sig,
och distriktsåklagarämbetet misslyckades skändligen.
De satte en vendetta före sanningen,
och de svek framför andra Carolyn Polhemus.
Tommy, du skötte dig utmärkt i rätten.
Verkligen.
Vårt fall byggde på indicier, och du gjorde ditt bästa.
Han besegrade mig.
Jag svek henne.
Hennes död förblir ohämnad, för jag räckte inte till.
Nej. Tommy, hör på.
Du måste gå vidare.
Det här är Chicago.
Här finns en massa härligt avskyvärda skurkar att ge sig efter.
Vi måste gå vidare och göra vårt jobb.
Och själv behöver du släppa Rusty Sabich.
Verkligen.
Vi har jobb att göra. Låt oss sätta igång.
Vi kan nog ta den där semestern nu. Du har visst packat.
Ja.
Det var dr Rushs råd...
...om det skulle hända igen.
Hända igen?
Ja.
Om du nånsin mer skulle krossa den här familjen med ett impulsivt slag.
Hända igen?
Jag visste egentligen från början, och sen visste jag inte.
Men sen visste jag säkert.
Rusty, jag vet inte vad du pratar om.
Jag kunde bara tänka:
"Det är mitt fel. Skulden är min."
Och jag gjorde vad jag måste för att skydda min familj, skydda dig.
Vilket jag gjorde.
Nej.
Det som inte stämde var att du verkade så totalt normal nästa dag.
Bara missnöjd.
Jag visste inte att du kunde döda nån och vara så lugn.
Tror du att jag dödade Carolyn?
Nej, det var nån annan, men nån i din kropp,
liksom det nog var nån annan i min kropp som band henne.
Menar du att du band henne?
För att skydda dig.
Va?
Jag återvände samma kväll.
Herregud. Herregud.
Carolyn? Carolyn!
Nej, nej! Carolyn?
Vad...
Först tänkte jag ringa larmcentralen,
ifall hon möjligen var vid liv än,
fast hon uppenbarligen inte... var det.
Åh, helvete! Helvete!
Sen slog det mig.
Bara en person kunde ha gjort detta.
Så jag ringde inte larmcentralen, för att skydda denna person,
så att inga misstankar skulle riktas mot henne.
Men allt det där med...
...Liam Reynolds?
Falska bekännelser är lätta att framtvinga. Vi gör det ofta.
Vi... Jag erbjöd honom sänkt straff, vilket brukar räcka.
Det var värt att pröva.
- Rusty, du är sjuk. - Men sen började jag tänka:
"Herregud, jag måste ta fel."
Men så berättade Jaden om dissociation,
hur man kan bli avskild från jaget
och stänga in en handling i ett fack, skilt från en själv.
Då började jag inse att det var detta som hade hänt.
Du tappade besinningen mot Carolyn, och nästa dag
var det som om nån annan hade begått handlingen.
Du är galen.
Och du har fel!
Jag har inte fel.
Efter din flört med bartendern spårade jag din bil.
Va?
Jag vet att det var du som åkte till Tommy Moltos hus med eldgaffeln.
För att hjälpa mig, antar jag, men du åkte dit.
Nej, det gjorde hon inte.
Det var jag.
Va?
Jag...
Jag trodde att du skulle bli dömd efter ditt vittnesmål.
Det var det enda jag kunde komma på.
Vänta.
Vad...
Jag körde dit i mammas bil.
Va?
Jag la eldgaffeln i hans kök.
Jay. Jay?
Nej.
Hur kunde du ha eldgaffeln?
Jag åkte dit för att konfrontera henne, och...
Hej.
Nej.
Vill du inte ha lite te?
Nej.
...säga åt henne att lämna dig i fred.
Lämna vår familj i fred.
Det är inte jag, utan din pappa.
Han vägrar lämna mig i fred.
Det är inte sant.
Du måste sluta ditt jobb och hålla dig borta från min familj för alltid.
Håll dig borta.
Jag ska hålla mig borta.
Men hans liv och mitt kommer att vara lite sammanflätade.
För jag är gravid...
...med hans barn.
Sen körde jag hem,
och trodde att allt bara var en dröm.
Men det var det inte.
När ni åt frukost sa jag att jag inte mådde bra,
och jag rengjorde bilen
och grävde ner eldgaffeln.
Okej, hör på mig.
Vi ska aldrig prata om det här.
Lyssna noga, Jay.
Det här var nåt som kom ut ur dig
som ett slags självförsvar.
För att försvara den här familjen.
Och det var jag som satte allt i rörelse.
Jag bär skulden till det här.
Vi ska överleva som familj.
Okej?
Vi älskar varandra.
Vi är en familj, och vi älskar varandra.
Ja!
Så perfekt.
Vill nån ha sås?
Tack.
BASERAD PÅ ROMANEN AV SCOTT TUROW
Undertexter: Bengt-Ove Andersson