СЛУЖБА КРИМІНАЛІСТИКИ
ПІШОВ НАХЕР
Це, певно, він її підкинув. Хто ж іще?
Думаєш, її підкинув Расті?
Хто ще був би в такому розпачі?
Ти в порядку, Томмі?
Ні.
Вона налякана, віднесу її нагору.
ПРЕЗУМПЦІЯ НЕВИНУВАТОСТІ
Алло, що таке?
Що?
Експертизу вже зробили?
Так. Ні ДНК, ні відбитків. Видно, її відтерли.
А як ми знаємо, що це кочерга Керолін?
Ми не знаємо. Може, ти знаєш.
- Пішов ти. - І є ще записка.
Вона нічого не доводить.
Вона доводить, що хтось намагається мене залякати чи звинуватити.
Це доказ зневаги до мене.
Чийогось розпачу.
Пред'явите її як доказ?
Як же я можу? Її підкинули, й вона не знімає обвинувачення,
а відтак це звичайна кочерга, а не «та сама кочерга».
А економка? Вона може її упізнати?
Ми вже її спитали. Каже, кочерга дуже схожа
і з того самого набору, але підтвердити не може.
Ваш будинок повністю оглянули?
Так. Ні ДНК, ні відбитків. Усе ретельно відтерли.
Це був злам?
Ні, я лишаю бічні двері відчиненими для кішки.
Коли я працюю допізна,
сусід заходить глянути, як вона.
У тебе є кішка?
- Так. - Ну все, все. Дайте подумати.
Я буду рада анулювати суд. Знов. Оголосити судову помилку.
Хто що про це скаже?
Сторона обвинувачення готова продовжити суд.
І вважає, що треба розказати присяжним про кочергу.
Але скажемо, що це не доказ.
А Колдвелл?
Навіщо Колдвеллу підставляти Томмі?
- Ви його розлютили... - І зняти підозру з тебе?
Ваша честь, я переговорю з клієнтом. Дякую.
- Дякую, Ваша честь. - Тупе питання.
Ви його допитали? Це все, що я прошу.
Расті, заспокойся. Расті...
Я просто...
Заспокойся.
Не варто долучати кочергу до справи, навіть згадувати про неї.
Хай навіть скажемо, що це не доказ.
Але вона посіє сумніви.
Навіщо Томмі таке затівати, якщо він не був чесний?
Те, що кочерга була в нього, йому ніяк не допоможе.
А записка зі словами: «Пішов нахер»? Схоже на підставу.
Коли ти, бувши прокурором, востаннє казав:
«О, я знайшов у себе на кухні знаряддя вбивства»?
Згодна. Це не поможе.
І якщо ми хочемо триматися версії про причетність Ліама Рейнольдса,
- то це нам не на руку. - То ти тепер хочеш...
триматися версії про Рейнольдса?
- Йому нема сенсу підставляти Томмі. - Допитаймо Колдвелла.
- Навіщо йому підставляти Мольто? - Я б...
Хто знає? І яка різниця?
Ідеться не про правду.
А про розумний сумнів.
Послухай.
Якщо присяжні подумають, що це підстава... а вони так і подумають...
вони подумають не на Колдвелла, а на тебе.
То вони взагалі не планують згадувати про те, що сталося?
Кочергу не долучать як доказ, та, може, це й добре.
Це не було б мені на користь, бо я маю мотив.
А якщо це просочиться в ЗМІ?
Якби це було вигідно стороні обвинувачення,
чого б Томмі не злити це ЗМІ?
Знов постало б питання про анулювання суду,
а він навряд чи цього хоче. Бо думає, що перемагає.
То навіть не ясно, чи це та сама кочерга?
Це та сама.
На держаку є відкол. Я її впізнав.
- А їм сказав? - Ні.
Я раз розпалював нею камін.
Слава богу, на ній не було моїх відбитків.
- Гей. - Гей.
Що таке?
Викинеш у смітник? Я зараз вийду.
Так.
Якщо людина їла, а через 20 хвилин умерла,
основна маса їжі ще буде в шлунку.
Частково у дванадцятипалій та в початковому відділі тонкої кишки.
А чи була в шлунку Керолін Полімус їжа
- на момент її смерті? - Не було.
А скільки потрібно часу, щоб людський шлунок спорожнився?
Рідина й напіврідина покидають шлунок доволі швидко,
протягом двох годин. Білки й жири – десь дві з половиною години.
Рис і квасоля – приблизно три.
ДЖОЛЛІ ВОНТОН
У чеку, вибитому о 20:27,
вказано, що курку кунг-пао й крабовий рангун
доставили на адресу міс Полімус о 20:55.
- Так. - А в момент смерті
- її шлунок був геть порожній? - Так.
Проте доктор Кумаґай указав час смерті 22:00.
Він помилився. Я б сказала, що смерть настала між 01:00 та 03:00 ночі.
Як він міг аж так промахнутися?
Не знаю. Щоб її шлунок спорожнився,
після їди мало минути не менше чотирьох годин.
А якщо вона так і не їла рангуну?
Замовлення їй доставили.
А ви можете виключити, що хтось приїхав десь у той же час
і вбив її ще до вечері?
На кухні був напівпорожній судочок китайської їжі...
У її дванадцятипалій кишці були залишки китайської їжі?
У дванадцятипалій кишці були залишки їжі.
А це міг бути її обід?
Таке можливо.
Ви можете зі стовідсотковою впевненістю стверджувати, що жертва їла китайську їжу?
Ні.
Дякую.
Я хочу з'ясувати:
ви працюєте виключно як свідок-фахівець для сторони захисту?
Вам показують протокол розтину, ви озвучуєте думку,
а потім адвокати вирішують, викликати вас чи ні.
Якщо ваша думка не на користь захисту,
- вас не наймають? - Я професіонал.
Ви професійний свідок захисту, й вам платять
за висновки на користь захисту.
І ваш сьогоднішній висновок про час смерті базується на вмісті шлунка,
який, як ви припускаєте, містить китайську їжу, яку жертва їла о 22:00.
Але ви не можете з незаперечністю чи ймовірністю заявити, що так і було.
Я правильно зрозумів? Дякую.
Припустімо, нам сьогодні вдалося
переконати присяжних чи принаймні змусити задуматися,
що Керолін убили опівночі або трохи пізніше.
Тепер треба довести, що ти тоді був удома. Ми це зможемо?
Я можу підтвердити. Я за нього поручуся.
Не можна її викликати.
Чому?
Бо ви упереджені й дасте їм легку змогу
виставити вашого чоловіка в негативному світлі.
«Місіс Сабіч, чи правда,
що ви не знали, що ваш чоловік спав із жертвою?»
«Місіс Сабіч, чи правда,
що він сказав, що між ними все скінчено, а вони ще зустрічалися?»
«Чи правда, що він не сказав вам,
що у вечір убивства він був там?
І що вона була вагітна?»
«У вас були вільні стосунки, місіс Сабіч?»
«А він про вас усе знає?»
«Ми всі маємо таємниці.
Він знає про Кліфтона, приємного бармена по сусідству?»
Що за нафік?
Ви що, за мною стежили?
Іноді ми наймаємо приватних детективів, вірячи, що правда може нам допомогти.
Іноді таки допомагає.
Зупинімося на цьому.
У нас є розумний сумнів. Нащо ним ризикувати?
Думаю, я згоден.
Фінальні слова – мої.
О, ні.
Ні. З цим я не згодний.
- Це моє життя. Їх скажу я. - Расті,
присяжні не мають до тебе жодної довіри.
Чого б вони повірили тобі тепер?
Господи Ісусе.
У Мейні, де я ріс, якщо ти йшов годувати свиней,
треба було, щоб їх покликав хтось інший. Господи.
Фінальна промова – моя. І я скажу так: сумніви присяжних мені на користь.
Але сумніви моїх адвокатів – аж ніяк.
А тим паче мого найліпшого друга.
Візьми відвід.
Це неможливо.
Авжеж, можливо. Якщо він відмовляється від твоїх послуг...
Суддя Літтл уже не дасть мені відвід.
Бо це може вплинути на вирок.
Він психічно нестійкий.
Стійкий чи ні, винний чи ні, він буде готовий.
Коханий, цей процес раз тебе вже ледь не вбив.
Після цього я піду на пенсію. Клянуся.
Гулятиму, коситиму газон, питиму з тобою чай.
Буду як персонаж книг Торнтона Вайлдера й житиму звичайним життям...
але до цього ще далеко.
Нема ні речових, ні криміналістичних доказів, ні свідчень.
Ніко Делла Ґвардія...
І є ще Ліам Рейнольдс...
Колдвелл, інші особи, яких не допитали...
...я від самого початку...
...жертву. Я теж.
Саме це я...
За 15 років прокурорської роботи на це велике місто я ні разу не допустив...
...судової помилки. Він сказав, що любив її.
Як і я. Я дуже її кохав.
Я дуже за нею сумую й хочу знати, хто її вбив,
як і багато хто інший. І я розумію...
Гей.
Я репетирую промову.
Я бачу.
Допомога потрібна?
Я вивчала астрономію
і побачу, якщо буде щось іншопланетне.
І ти, дочко?
Він зрештою був божевільний.
Ну, знаєш, коли всі твої друзі вдарили тебе ножем...
Таке може боляче зачепити.
Серйозно, тату?
Фінальна промова?
Тебе підіслала мама?
Це мій найкращий шанс, Джей.
Я таке вже робив.
Я зможу.
Добре.
Тільки факти.
Без голослівних звинувачень, що справжній убивця Томмі,
Ліам Рейнольдс чи її колишній.
Чуєш мене?
Расті.
Так, я тебе чую.
Що ж.
Заслухаймо фінальну промову захисту.
Як ви вже знаєте, мене звати Расті Сабіч.
Я обвинувачений.
Обвинувачений у вбивстві.
Мені боляче казати це в цій залі...
перед дружиною й дітьми...
Докази довели, що я зрадив свою сім'ю,
людей, яких люблю найбільше.
Я не зможу відвернути болю, якого завдав дружині,
і, скоріше за все, вже ніколи не зможу повернути повагу своїх дітей.
Але докази так і не довели, що це я вбив Керолін Полімус,
бо я її не вбивав.
У нас з Керолін був роман, який я приховував.
Вона від мене завагітніла. Я дізнався про це вже після її смерті.
Я був у її будинку того вечора, як і багато інших вечорів,
але це все, що довели чи змогли довести докази.
Не було ні очевидців, ні слідів крові
чи інших доказів на мені, на моєму одязі, в машині чи вдома.
У її будинку були мої відбитки,
бо я був там того вечора й до того,
але це все, що довели докази.
На першому засіданні Томмі Мольто стояв тут
і говорив вам, що мав до жертви почуття.
Що ж, я теж їх мав.
Вона була мені небайдужа.
Я дуже її любив.
І дуже за нею сумую.
І, як і багато хто, хочу знати, хто її вбив.
Я хочу дізнатися, хто це зробив.
Як і поліція, як і окружний прокурор Томмі Мольто.
Він так сильно цього хоче, що попри непереконливі докази
готовий посадити першого-ліпшого, а саме, мене.
А я ж ідеальний кандидат.
Обставини вказують на мене. Я це визнаю.
Але не лише на мене.
Були й інші люди, зациклені на Керолін.
Майкл Колдвелл, син жертви,
який був там у той вечір.
І дуже-дуже сильно сердився на маму.
І він мав доступ до справи Банні Девіс.
Але ні його, ні його одяг, ні будинок так і не перевірили.
Не було й ордера на Далтона Колдвелла,
який теж дуже сердився на жертву
і теж міг мати доступ до справи Банні Девіс.
Але чи щось із цього доводить, що Майкл Колдвелл
чи Далтон Колдвелл убили Керолін Полімус?
Авжеж, ні, але це вас точно дивує.
Мене судять. Я необ'єктивний.
Але скажу вам, що за 15 років прокурорської роботи
на це велике місто я ні разу
не висував проти когось обвинувачення,
не маючи на руках переконливих доказів,
а саме це й зробила сторона обвинувачення.
Вони звинуватили мене у злочині,
не маючи доказів, які хоча б частково це доводили.
Нема ні речових, ні криміналістичних доказів, ні свідчень.
Нема знаряддя вбивства.
Є інші підозрювані, яких не перевірили.
І не забуваймо про Ліама Рейнольдса, який погрожував жертві на суді.
Ми не знаємо точного часу смерті. Розумних сумнівів аж забагато.
І ось виникає питання...
для чого ми тут зібралися?
У резонансних справах прокурори...
які до того ж іще й політики... мають задовольнити суспільство.
Вони повинні притягнути когось до відповідальності. Знайти винного.
Будь-кого. А в цій справі я найкраща мішень.
Я найкраща мішень Томмі Мольто.
І він з самого початку хотів довести мою вину.
Його зневага й презирство проявилися в повній красі.
Він поставив перед собою ціль.
Ця справа не про Томмі Мольто,
не про мене й навіть не про Керолін Полімус...
принаймні не про застосування правосуддя... вона про вас.
Ви склали присягу. Ви присягнули обов'язку
засудити, тільки якщо знайдете докази без жодного розумного сумніву.
Я приймаю вашу зневагу.
Я її заслуговую.
Як чоловік...
Як батько...
І як людина.
Але я не вбивав Керолін Полімус,
тому й нема жодних доказів, що це зробив я.
Я не благородна людина.
Але іронія в тому, що я надіюся, що ви благородні.
Дякую.
Підсудний говорив про любов до жертви,
але, думаю, на судовому розгляді розкрилося, –
і містер Сабіч це визнав, – що це була не просто любов.
Це була одержимість.
Він сказав, що хоче дізнатися, хто це зробив.
Він мав таку можливість як заступник головного прокурора.
Власне, він очолював слідство.
Нагадаю, що перші дві доби після вбивства
найкритичніші для його розкриття.
І що він робив у такий критичний час?
Він приховував інформацію, перешкоджав слідству,
сказав нашому головному детективу передавати доказові матеріали лише йому.
А саме: не передавати мені.
І він не розказав,
що був з жертвою в інтимних стосунках,
що переживав тяжкий розрив,
що був у вечір її вбивства в неї вдома.
Він усе це приховав.
Невинна людина так не поводиться,
а особливо та, на яку покладена відповідальність зловити її вбивцю.
Він брехав.
Приховував факти.
І намагався змусити інших дати неправдиві зізнання.
Він напав на нашого паталогоанатома
і побив потенційного свідка.
Так не чинять невинуваті, а тим паче не жорстокі люди,
яким назвав себе підсудний.
Його хороша подруга Євгенія Мілк
сказала, що він був сам не свій
у дні перед убивством, був одержимий Керолін.
У день її вбивства він відправив їй 30 повідомлень,
зокрема й оце: «За кого ти себе маєш?»
«За кого ти себе маєш?»
Він був там, його там бачили,
у її будинку знайшли його ДНК і відбитки,
а потім він з непохитним лицем,
дуже чарівним лицем...
каже вам: «Справжніх доказів нема».
Невже?
Підсудний – дуже-дуже вмілий брехун.
І вбивця.
Гляньте, що з нею зробили.
У день, коли він там був
і писав їй повідомлення, коли вона його вигнала
і коли його востаннє з нею бачили.
Ось що з нею зробили.
А він виходить сюди й каже:
«Це міг зробити Ліам Рейнольдс чи її колишній чоловік».
І навіть натякав, що це міг зробити я.
Це міг зробити я. Хай так.
Це звичайнісінький розпач.
Це нормально.
А не нормально те, що він натякає чи звинувачує її сина
у всьому цьому.
Це вже просто гидко.
Він соціопат.
Як заступник головного прокурора,
підсудний мав можливість піймати вбивцю Керолін Полімус.
А що зробив він?
Приховав правду.
Перешкоджав слідству.
Чому?
Бо знав, що вбивця не десь там.
Убивця сидів отут.
Сьогодні ще є шанс на правосуддя, й він випав вам.
Добре?
Він поставив... Як він сказав?
Моє презирство!
Під сумнів моє презирство, мою поведінку.
Нехай. Він благає вас подивитися на мене.
Подивіться на мене. Добряче на мене подивіться.
А потім...
добряче подивіться на цю людину.
Це найтяжче.
Очікування. Чи друге найтяжче. Найтяжчим буде програш.
Я не знаю.
Авжеж. Бо ти особливий і не програєш.
Я теж так думаю.
Серйозно, що з цим робити? З усім цим очікуванням.
Що довше присяжні радяться, то краще для сторони захисту.
Гей.
Ми теж можемо їхати додому.
Рішення буде ще нескоро.
І я переживаю за твою кішку.
- Думаєш, це смішно? - Це жарт, Томмі. Та ну.
- Я просто кажу... - Я знаю.
...не чекаймо рішення тут.
Ходімо кудись вип'ємо.
Думаю, це була його страховка.
Увесь цей час.
Кочерга.
Якщо він програє,
йому буде що пред'явити на наступному суді чи... Хоч щось.
Ясно. Думаєш, це Расті підкинув тобі кочергу?
І що вона в ньому знайшла?
Можна поставити особисте питання?
Ти дуже її любив?
Серйозно.
Хлопці, вердикт.
Що ж.
Встаньте, містере Сабіч.
Пані секретар, прошу, зачитайте вирок.
Так, Ваша честь.
«Верховний суд штату Іллінойс, округ Кук, у справі
"Штат Іллінойс проти Розата К. Сабіча",
номер 6710098,
ми, присяжні у вищезазначеному позові, визнаємо підсудного Розата К. Сабіча...
невинним у вбивстві
в порушення статті 609.195 Кримінального кодексу,
у злочині проти Керолін Полімус,
за першим пунктом обвинувачення».
Аж не віриться.
Усе скінчилося?
Вони ж не подадуть апеляцію й не почнуть ще один суд?
Обвинувачі не подадуть апеляцію. Усе скінчено.
Що скоріше я зроблю заяву, то скоріше вони підуть.
Безумовно, я задоволений вердиктом.
Звершилося правосуддя.
І відновлена моральна справедливість...
у тому, що я невинна людина й не вчиняв цього злочину.
Але правосуддя аж ніяк не повне.
Правосуддя не вчинене для Керолін Полімус.
Її вбивця й досі на свободі, а її вбивство ще не розкрито.
Система правосуддя, особливо прокуратура,
підвела Керолін Полімус.
Вона заслуговувала значно кращого.
Вона не отримала цього лише тому,
що ті, хто мав би служити правосуддю, пішли на поводі
власних амбіцій і, підозрюю, почуттів.
Томмі Мольто.
Він з першого дня ігнорував факти.
Він утратив зв'язок з реальністю. Справа готувалася наспіх,
й окружна прокуратура з тріском її провалила.
Вони поставили вендету вище за правду
і найбільше підвели Керолін Полімус.
ТОММАСІНО МОЛЬТО ЗАСТУПНИК ГОЛОВНОГО ПРОКУРОРА
Томмі, ти вів надскладну справу.
Чесно.
Ми мали непрямі докази, й ти зробив усе, що міг.
Він мене переміг.
Я її підвів.
Її смерть буде непомщена, бо я був непереконливий.
Ні. Послухай, Томмі.
Перегорни цю сторінку.
Ми ж у Чикаго.
А тут стільки огидних людей, яких ти ще можеш пересадити.
Живімо далі й робімо свою роботу.
І ти повинен облишити Расті Сабіча.
Серйозно.
У нас багато роботи. Займімося нею.
Думаю, тепер можна їхати у відпустку. Бачу, ти вже зібралася.
Так.
Так порадила доктор Раш...
на наступний раз.
На наступний раз?
Так.
Якщо ти знов у пориві пристрасті захочеш зруйнувати нашу сім'ю.
На наступний раз?
Я знав від самого початку, а потім засумнівався.
А потім знов упевнився.
Расті, я не розумію, про що ти говориш.
У голові крутилося лише одне:
«Це все я. Це моя вина. Це все через мене».
І я повинен був зробити те, що зробив, щоб захистити свою сім'ю й тебе,
і я це зробив.
Ні.
Але я ніяк не міг збагнути, як ти зранку вже поводилася абсолютно нормально.
Була така непорушна.
Не знав, що ти можеш когось убити й знаку не подати.
Ти думаєш, це я вбила Керолін?
Ні, це була якась інша людина у твоєму тілі,
так само як інша людина в моєму тілі, яка її зв'язала.
Як це, ти її зв'язав?
Щоб прикрити тебе.
Що?
Того вечора я туди повернувся.
О боже.
Керолін. Керолін.
Ні, ні! Керолін.
Що...
Спершу я дістав телефон, щоб викликати 911,
якщо вона волею випадку ще жива,
хоча вона явно вже була... мертва.
От чорт. Чорт!
І потім до мене дійшло.
Лише одна людина могла це зробити.
Тому я не викликав 911, щоб захистити ту людину,
щоб підозра не впала на неї.
А як же вся ця метушня...
з Ліамом Рейнольдсом?
Хибне зізнання легко отримати. Ми завжди так робимо.
Я запропонував йому менший строк, зазвичай цього достатньо.
Варто було спробувати.
- Расті, ти хворий. - А потім я почав думати:
«Боже, мабуть, я все не так зрозумів».
А потім Джейден розказала мені про феномен дисоціації,
коли людина перестає з собою ототожнюватися,
починає відокремлювати свої вчинки від своєї особистості.
І я почав усвідомлювати, що так і сталося.
Ти вбила Керолін у стані афекту, а наступного дня
тобі почало здаватися, ніби це зробив хтось інший.
Ти божевільний.
І ти помиляєшся!
Не помиляюся.
Після твоєї інтрижки з барменом я стежив за твоєю машиною.
Що?
Я знаю, що це ти підкинула кочергу в будинок Томмі Мольто.
Мабуть, щоб мені допомогти, але ти туди їздила.
Не їздила.
Їздила я.
Що?
Я...
Я думала, тебе посадять після тих твоїх свідчень.
Це було єдине, що я могла зробити.
Стій.
Що...
Я поїхала на маминій машині.
Що?
І підкинула на кухню кочергу.
Джей.
Ні.
Де ти взяла кочергу?
Я поїхала глянути їй у вічі й...
Привіт.
Ні.
Ти точно не хочеш чаю?
Ні.
...сказати, щоб не наближалася до тебе.
Не наближалася до нашої сім'ї.
Це не я, а твій батько.
Це він не дає мені проходу.
Це неправда.
Звільніться й завжди тримайтеся далі від нашої сім'ї.
Тримайтеся далі.
Я триматимуся далі від нього.
Але наші життя будуть трохи переплетені.
Бо я вагітна...
від нього.
А потім я їхала додому,
й мені здавалося, що це був просто сон.
Але то був не сон.
Коли ви пішли снідати, я сказала, що мені зле,
а сама пішла відчищати машину
й закопала кочергу.
А тепер послухай мене.
Ми ніколи про це не заговоримо.
Слухай дуже уважно, Джей.
На тебе щось найшло
через необхідність самозахисту...
захисту нашої сім'ї.
І причиною тому став я.
Це все моя вина.
Ми, як сім'я, це переживемо.
Ясно?
Ми одне одного любимо.
Ми одна сім'я й одне одного любимо.
Так!
Ура!
Ідеально.
Кому соусу?
Дякую.
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ СКОТТА ТУРОУ
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова