- Margot. - Hei, mamma.
Det har skjedd skumle ting.
Det har med Harold Biddle å gjøre.
Ikke snakk med noen andre om dette.
Ikke stol på de andre foreldrene. Jeg kommer.
Mamma, vent...
I tidligere episoder...
Fortell meg hva som skjer.
Dere to har hemmeligheter, og jeg vet ingenting.
- Hva? - Jeg er lei for det.
Utrolig at han gjør dette mot mamma.
Lucas, hør på meg! Du kommer til å skade deg!
Nei! Bilen min!
Jeg forteller sannheten.
Det var enorme marker overalt!
Og alt henger sammen med en død gutt.
Hvorfor vil ingen høre på meg?
Du tok henne til rett sted.
Jeg tar meg av henne nå.
Jeg vil bare vite når jeg får snakke med sønnen min.
Ta medisinene dine, hvil deg,
så er du tilbake hos sønnen din snart.
Greit.
Hei.
Hei, du er sagbruk-damen, ikke sant? Er det deg?
Kan du være snill og slutte?
Nei.
Jeg vil ha han tilbake.
Nei!
Unnskyld? Kan jeg hjelpe deg?
Ja. Hei, jeg skal gi blod.
Blodbanken er i 2. etasje.
Dette er psykiatrisk avdeling.
Uff da.
Jeg er visst på feil sted.
Hun ser ikke så bra ut.
Er dette alle sakene dine?
Ja, jeg tenkte på annet enn pakking.
Ta det med ro,
vi kan alltids hente mer om det trengs.
Er det bra med deg?
Ja, fortsatt øm etter den greia.
Da du knuste bilen min, ja.
Må ringe forsikringsselskapet.
Forsikringspremier, altså.
Hva er det?
Spiller ingen rolle.
Velkommen inn til oss.
Lucas, jeg ville bare si at
du er velkommen til å bli her så lenge Nora trenger det.
Kult. Takk.
Dette er et trygt sted...
Pappa.
Vi skal ikke ha et øyeblikk fullt av følelser,
så jeg viser deg gjesterommet.
Kult, kult, kult.
Jeg skal lage middag.
Hvorfor er det liksom seks håndklær?
Det er bare tre og et håndkle.
Ja vel.
Er det bra med deg?
Det har bare vært mye, så...
Skulle ønske jeg kunne besøke mamma.
Vi må snakke på telefon, men det er meg
hun vil ha besøk av,
og det føles helt feil.
Ja.
Jeg er lei for det, Lucas.
Det er teit å snakke om mamma
når det er så mye annet viktig som skjer.
Nei da, det er moren din. Så klart er det viktig.
Det er jo litt morsomt.
Foreldrene våre ligger sammen.
Et spøkelse jakter på oss,
og jeg kaster opp mark.
Og nå har vi en slags overnatting.
Ja, legg til et savnet søsken og rik bestemor,
så har du en såpeopera.
Jeg er glad for at det er deg.
Glad for at det er du som er her med meg.
Hvis det gir mening.
Ja, det gir mening.
Jeg er også glad for at jeg er her med deg.
I det minste får det ikke blitt mer kleint.
Hvem er det?
Det er mamma.
Så, bor du fast i Seattle?
Å nei, det var bare midlertidig.
Jeg er tilbake nå.
Altså, tilbake tilbake?
Jeg ville si det selv.
Tenkte det ble en morsom overraskelse.
Overraskelse.
Det er morsomt.
Vil noen ha litt vin?
Ja.
Takk.
Margot? Lucas?
- Nei, pappa, jeg går på videregående. - Drikker ikke.
Jeg bare tok den gamle skolerådgiver-testen.
Ja vel.
Mamma, hva er det som skjer?
Vi har ikke snakket med de andre foreldrene...
Jeg kan ikke si noe nå.
Jeg må ta meg av noe annet først.
- Er du seriøs? - Burde jeg gå?
- Nei. - Ja.
Du kan umulig forstå hvor komplisert dette er.
Jo, det kan jeg. Tro meg.
Jeg kan ikke snakke nå.
- Du sier aldri noe. - Han kommer.
Korken havnet i flasken. Prøvde å få den ut.
Vær tålmodig et øyeblikk.
Colin, vær forsiktig.
Sånn.
- Vil du ha litt? - Ja, det vil jeg, takk.
Det er bare korken, den kommer til å...
Takk.
Hva snakket vi om?
Ingenting, som vanlig.
Kan jeg gå fra? Takk.
Jeg går og pakker ut.
Jeg har ingenting.
Pokkers kork.
Så det er det.
Jeg slo opp med Allison.
Endelig!
Forbannelsen er brutt.
Seriøst?
Ja, Isaiah, kom igjen.
Hun var ikke... den verste.
Nei, det vet jeg. Hun ga oss ingenting.
Var ikke engang interessant nok til å være verst.
- Søren. - Kom an.
Bruddet var ikke til å unngå.
Som en millenial som sier ord
de ikke forstår, men hørte på TikTok.
Og du er så engasjert i dette
fordi du kjenner meg godt?
Seff. Sjelevenner, ok?
Du, meg. Jeg passer på deg.
Og hallo, homofil og opptatt av romanser.
Det gir mening.
Du er min egen sesong av Ungkaren.
Vet Margot det ennå?
Jeg tenkte si det når hun kom hit.
Men du vet at Lucas bor hos dem nå, ikke sant?
Du tror vel ikke jeg har noe å bekymre meg for,
eller gjør du det?
Jeg tror Lucas sier det som det er.
Men du har overtalt alle
i årevis, også Margot, om at dere er venner
og at du ikke har følelser.
Det er greit om du har det.
Kriser gjør meg sulten.
Har ikke Margot kommet? Dette er hennes møte.
Jeg melder henne igjen.
Tuller du med meg?
Det er kopi-klin på Conversene mine!
Jeg synes ikke vi skal kalle det det.
Jeg ville kalle det "James-juice", men du sa nei da også.
Greit, "kopi-klin" høres så intimt ut.
Og etter alt det, sier hun det er komplisert.
"Ja, mamma, jeg vet.
Det er jeg som takler det."
Hun skal alltid kamuflere noe.
- Kamuflere? - Hun drar til Seattle
uten å fortelle meg hvorfor.
Greit. Og hun forteller aldri noe til meg, greit.
Men nå prøver hjemsøkte ting
å ødelegge for oss, og hun vet noe,
men sier ingenting.
Og det er ikke greit, jeg er ferdig med greit.
Du trenger ikke synes det er greit.
Det er bare at
hun kunne stilt opp for meg nå,
og hun velger å ikke gjøre det.
Jeg har følt på en avstand
siden jeg startet videregående.
Som om hun ventet på at jeg skulle vokse opp,
sånn at hun kunne være fri.
Kanskje hun bare hater tenåringer.
Eller meg.
Det er ikke mulig.
Er dette veien til James sitt hus?
Ja, det er en av veiene.
Det er den lange veien.
Jeg ville vise deg noe først.
Ja vel.
Det er en lekeplass.
Faktisk er det stedet hvor jeg har brukket alle bein i kroppen.
Er det sant?
Nei. Men det hørtes kulere ut å si det på den måten.
Det er bare de seks i venstre hånd.
Så hvorfor tok du meg med hit?
Jeg ville vel bare at du skulle vite
at selv når det føles håpløst
og du har det vondt,
så blir det bedre.
Ting blir bra igjen.
Men jeg synes også...
Jeg synes du er veldig kul...
og morsom uten at du prøver...
og innmari smart.
Og du får meg til å føle meg dum, men ikke på en slem måte
som alle de andre.
Nå bare rører jeg...
Og vil kysse deg, men jeg gjør det ikke,
for det føles...
Hei, folkens. Beklager at vi er sene.
Hei.
Hvor har dere vært?
Vi bare tok den lengste veien.
Men dette er ditt møte.
Hva sa moren din?
Ingenting.
Jeg kunne sendt melding, men vi hadde planlagt dette, så...
Vent litt. Sa hun ingenting?
"Ikke stol på noen", og så ingenting mer?
Hun unnskyldte seg med
at hun ikke ville si noe galt...
Kunne du ikke bare
ta tak i den stilige blusen
og tvinge henne til å si det?
Hun sa "ennå", så kanskje hun sier noe senere.
Jeg vet ikke. Unnskyld. Det er bare sånn mamma er.
God til å skuffe meg og unngå å svare på spørsmål.
Skjønner. Mamma er også dust.
Jeg har faktisk drømt om å drepe henne i søvne.
Da jeg hadde masken på meg.
Jeg fortalte vel om det?
- Nei. - Nei.
Du har virkelig et raseri i deg.
Jeg har det, og psykologen sier det samme.
Mamma tvinger meg til å gå til en venn, Elizabeth.
Høres etisk forsvarlig ut.
Ja, veldig.
Så hva skal vi gjøre? Bare gå på skolen?
Hva annet kan vi gjøre?
Vente på det neste fæle som skjer?
Sånn er tenårene,
ifølge Elizabeth.
Beklager.
Det er på tide at de får vite sannheten.
Hun er sterkt medisinert og litt uklar.
Greit. Takk.
Nora?
Sarah?
Du er tilbake.
Ja.
Vet Colin det?
Ja.
Ja, han vet det.
Hvordan klarte du å havne her?
Jeg prøvde å beskytte barna.
Noe du ikke kjenner til.
Hva betyr det?
Da jeg ringte deg...
Jeg fortalte deg at jeg så han,
og nå tror alle jeg er gal.
Du sa til politiet at du så enorme marker.
Jeg fortalte alle sannheten.
Jeg sa det til Eliza og Ben og Victoria,
og nå er jeg her.
Og jeg så Biddle igjen.
- Så du Biddle her inne? - Ja.
Han spurte meg hvor han er.
Sa at han vil ha han tilbake.
Han leter etter han Sarah.
Og han er ute etter barna våre.
Han leter...
etter han.
Hei, Mr. Bratt.
Heter moren din Sarah? Faren din sa hun gikk her?
Ja. Hvorfor spør du?
Jeg ryddet i kjelleren
her om dagen og fant en scrapbok...
Biddle sin kjeller?
Ja, kanskje du kunne vise den til moren din,
siden det er bilder av henne fra videregående der.
Jeg tenkte hun vil synes det er gøy.
Du kan også se på den.
- Ja vel. - Ok, kult.
- Ses senere. - Ses.
Hei, Sarah. Ser jeg deg på trening?
Ja, jeg kommer.
- Ha det, Sarah. - Ha det, Ben.
Mamma?
Hei, Harold.
Kommer du?
- Fotoklubb? - Ja.
Mørkerommet om ti.
Margot? Margot?
Margot!
Er det bra med deg?
Du bare stirret inn i rommet.
Bruker du narkotika?
Hva? Nei, nei, jeg...
I MØRKEROMMET
Hvis du bruker narkotika, må du snakke med noen.
Faren din har nok en brosjyre.
Jeg bruker ikke.
Jeg bare... Vent, du har vært her kjempelenge.
Hvor var mørkerommet i 1993?
Jo, det var...
Der du...
Der AV-rommet er nå.
Ok.
Dette er en super idé.
Margot gjør det igjen.
Og alene denne gangen.
Greit, jeg er i mørkerommet.
Få se om dette funker.
Harold, dette er utrolig.
Har du laget det?
Å, ja.
Det er vel en slags hobby.
Jøss, dette er så kult.
Dette er mange av favoritt-tingene mine.
Kanskje det ikke gir mening for deg.
Jeg synes det gir mening.
Det er fra livet ditt.
Kunsten er i det ordinære.
- Hvem sa det? - Jeg.
Jeg vet du sa nei,
men du burde komme og være med vennene mine i helgen.
Du er kulere enn du tror.
Kanskje.
Er det kanskje et ja?
Kanskje...
Hei.
Hva gjør du her?
Biddle og mamma var venner.
Kult.
Kan jeg ta en prosjektor?
Hei.
Hva skjer?
Stokes ba meg møte henne her.
Men jeg skal møte Margot her.
Kul blomst.
Hei.
Ringte Margot dere også?
Ja.
Hun kontaktet visst alle. Samtidig.
Men hun spurte meg først.
Det tror jeg ikke.
Har vi gått glipp av noe?
Dere...
Mamma kjente Biddle.
Hvordan vet du det?
Alt står her.
Doper du henne?
Snakk lavere.
Lukk døren.
Jeg nektet besøk i journalen hennes.
Sier journalen hun skal dopes?
Hun får beroligende
fordi hun ble ansett å være en fare for seg selv.
- Jeg tar meg av Nora. - Gi deg, Victoria.
"Gi deg"?
Du valser inn i byen og vil bestemme?
Hun var på sagbruket og snakket om hjemsøkte marker.
Hun har et nervøst sammenbrudd.
Hva tror du skjer
når noen sier sånt til politiet?
Så jeg skal bare tro på
at du mener du hjelper henne?
Jeg prøver å håndtere situasjonen.
Hun er opprørt.
Hun snakker med politiet om spøkelser.
Hvilken vei tror du det går?
Hun sier hun så Biddle.
At han leter etter han.
Og derfor trenger hun hjelp.
Tror du på henne?
Selvfølgelig ikke.
Men dette er farlig, Sarah.
Livene vi har laget oss.
Hennes liv også.
Alt forsvinner hvis hun ikke tar seg sammen.
Da mister vi alt.
Det funker sånn at
hvis jeg er der siden handler om,
ser jeg det, jeg ser fortiden helt klart.
Så all informasjon vi trenger er i scrapboken.
Som Bratt ga deg.
Synes vi ikke det er litt rart at alt begynte
samtidig som Bratt flyttet inn i Biddle sitt hus?
Ok, ikke jeg heller.
Dette ender ille.
Det er for farlig!
Ja, men hun kan bestemme selv.
Når det er sagt, så har han litt rett.
Det er litt farlig.
Ja. Takk, for jeg har rett.
Veldig cis-hetero her nå.
Jeg kan love dere at mamma ikke forteller oss noe.
Så dette...
er eneste sjansen vi har til å få vite sannheten.
Så jeg må gjøre det.
Jeg må inn der.
SPILL ROLLEN
Hvor er det?
Det er akkurat her.
Harold, hvorfor ville du møte meg her?
Jeg er redd. Skikkelig redd.
Redd for hva?
Hva er det med deg?
Jeg tror noen prøver å skade meg.
Skade deg?
Hva betyr det?
- Har noen truet deg? - Ja.
Nei, jeg klarer ikke å forklare.
Jeg må stikke. Ok?
Ben venter på meg.
Beklager. Vi snakker om det senere.
- Vær så snill. - Hva gjør du?
- Ikke gå. - Slipp armen min!
Sarah. Sarah!
Du kan heller ikke gå, Margot.
Jeg lar deg ikke gå fra meg.
Bli med meg.
Hva skjer med øynene hennes?
- Hva i helvete skjer? - Hei, Margot?
Margot.
- Margot. Margot. - Hva skjer?
Margot, våkn opp!
Margot!
Hei.
Hva gjør du her?
Jeg...
Jeg besøker Nora.
Hvorfor besøker du Nora?
Vi bør nok snakke sammen.
Så du ligger med Nora?
Jeg brukte ikke et så direkte språk,
men ja.
Jeg trodde vi var i en prøveseparasjon.
Vi var det.
Vi er...
separert.
Jeg trodde i det minste vi skulle snakke sammen
før en avgjørelse?
Jeg trodde separasjonen var avgjørelsen.
- Jaså? - Ja, Sarah.
Du dro for flere måneder siden.
Jeg ville at dere skulle bli med meg.
Hvis vi alle hadde flyttet sammen, ville ikke dette skjedd.
Skulle jeg bare gitt opp jobben min
og pensjonen og karrieren,
tatt barnet vårt ut av skolen og bort
fra alle vennene hun har hatt hele livet?
Flott plan.
Jeg fortalte deg at jeg måtte dra,
at jeg ikke kunne være her.
Men du sa ikke hvorfor!
Jeg kan ikke si hvorfor!
Du vil ikke si det.
Sarah, jeg hater at det skjer på denne måten.
Jeg elsker deg og vil alltid gjøre det.
Men jeg ser ikke hvordan dette skal kunne fungere.
Så det er over?
Ja.
Frue, visittiden er over.
Colin fortalte meg alt.
Hva er alt?
At dere ligger sammen, Nora.
Vi gjør oppmerksom på at visittiden er over.
Det går bra.
Ikke nå, men det vil gå bra.
Frue, du kan ikke være her.
Beklager. Jeg må bare si noe,
og så skal jeg gå.
Hør på meg, Nora.
Du er ikke syk. Men de vil du skal tro det.
Medisinen de gir deg
er for de som ser ting som ikke er der.
Men det er ikke deg.
Hvis du vil ut herfra, må du slutte å ta pillene
og slutte å snakke om sprø ting.
De forstår ikke.
De tror ikke på deg.
Men jeg gjør det.
Du har rett. Vi må beskytte barna.
- Vi finner ut av det. - Ok.
Frue.
Jeg skal gå.
Ta dem mens jeg er her, er du snill.
At vi lot henne gjøre det.
- Har vi ikke lært noe? - Vi måtte.
Hæ?
Greit. Vent.
Hun sa vi måtte være
på samme side i scrapboken.
Og den bladde til denne siden.
Det er Biddle sitt hus.
Ja, ja, ja. Det er sånn vi får henne ut.
Vi må bruke scrapboken i Biddle sitt hus.
Hvordan få henne ut av skolen?
Jeg har en idé.
Drama-elever, vet dere?
Få henne inn.
- Forsiktig. - Pass på nakken.
Nakke, nakke, nakke.
Unnskyld, Margot.
Stopp! Slipp meg!
Hva vil du med meg?
Hvem er de?
Hvem er det?
Hva er dette? Hva er dette?
Kom igjen, vi går.
Hvem er de? Hvem er de?
Hvem er de?
Gå unna meg!
Herregud.
Nei.
Margot! Kom igjen!
Hent henne, kom.
- Hjelp meg. - Jeg har deg.
Vi har deg. Vi har deg.
Er alt i orden?
- Sett henne ned. - Forsiktig.
Dere fulgte meg inn i scrapboken.
Ja.
Det var flere i huset.
Jeg fant den.
Mamma?
- Vi må få han ut. - Hei.
Nei!
- Hei! Kom da. - Han er borte.
Harold er borte.
Pappa?
Jeg sa det. Du trodde meg ikke.
Ikke nå, Nora.
Og hva nå? Ringer vi noen?
Nei.
Biddle er død, ok? Vi ødelegger ikke våre liv også.
Jeg vil ikke i fengsel. Ta kassen.
Dere, oppdaget vi nettopp at foreldrene våre er mordere?
Nei.
Nei, nei. Det er ikke mulig.
Hvordan? Det gir fullstendig mening.
Det er derfor alt dette skjer med oss.
Kameraet, masken.
Biddle hevner seg på oss for det foreldrene våre gjorde.
Han tar hevn.
Herregud, vi er draps-nepotisme-barn.
Nei. Greit, foreldrene våre har skjult ting,
men de ville ikke drept noen.
Bortsett fra at de gjorde det.
Nei, Margot har rett.
Det må være noe mer.
Hva var det i den kassen?
Vil dere vite hva som var i kassen?
Kom inn. Jeg skal fortelle det.
Jeg skal fortelle dere alt.
BASERT PÅ SCHOLASTIC’S BOKSERIE SKREVET AV R. L. STINE
OG SKAPT AV PARACHUTE PRESS
Tekst: Nina T. Aasen