- Margot. - Hej, mamma.
Det har hänt skrämmande saker.
Det har nåt att göra med Harold Biddle.
Prata inte med nån annan om detta.
De andra föräldrarna är inte att lita på. Jag kommer så fort jag kan.
Vänta, mamma...
Detta har hänt...
Berätta bara vad som pågår.
Ni har nåt hemligt på gång som ni inte berättar.
- Va? - Jag är verkligen ledsen.
Otroligt att han gör så här mot min mamma.
Lucas, lyssna på mig! Du kommer att skada dig.
Nej! Min bil!
Jag säger sanningen.
Det var jättemaskar överallt!
Och allt har att göra med en död killes spöke.
Varför lyssnar ingen på mig?
Du tog henne till rätt ställe.
Jag tar hand om henne nu.
Jag vill bara veta när jag kan få prata med min son.
Ta dina mediciner, vila upp dig lite,
så är du snart tillbaka med din son.
Visst.
Hej.
Du är kvinnan från sågverket, va? Är det du?
Kan du sluta göra så?
Nej.
Jag vill ha tillbaka honom.
Nej!
Ursäkta mig? Kan jag hjälpa dig?
Ja. Hej, jag är här för att donera blod.
Blodcentralen är på andra våningen.
Det här är den psykiatriska avdelningen.
Jösses.
Jag antar att jag är på fel ställe.
Hon ser inte ut att må så bra.
Är det här alla dina saker?
Ja, jag var inte så fokuserad på att packa.
Det är ingen fara,
vi kan alltid hämta mer om vi behöver.
Är allt okej?
Ja, jag är bara lite öm från, du vet, det där.
När du sabbade min bil, ja.
Jag måste ringa försäkringsbolaget.
Premier, va?
Vad är det?
Strunt samma.
Välkomna till vår enkla boning.
Lucas, jag vill bara säga,
du får bo här med oss så länge Nora behöver att du gör det.
Ja, bra. Tack.
Det här är ett tryggt ställe...
Pappa.
Det här ska inte bli en känslor-session,
så jag hjälper dig till gästrummet.
Bra.
Jag ska laga middag.
Varför är det sex handdukar här?
Det är bara tre, och en för händerna.
Okej.
Mår du bra?
Jag vet att det har varit mycket, så...
Jag önskar att jag fick träffa min mamma.
Jag kan bara prata med henne i telefon, men jag är den enda
i världen som hon vill träffa,
och det känns verkligen sjukt.
Ja.
Jag är verkligen ledsen.
Det är dumt, att prata om min mamma
och sen är det en massa viktiga saker som pågår.
Nej. Det är din mamma. Det är så klart viktigt.
Det är ändå lite roligt.
Att våra föräldrar ligger med varandra.
Det är ett spöke som hemsöker oss,
och jag kräks upp maskar.
Och nu har vi, typ, ett pyjamasparty?
Ja, släng in ett sen länge förlorat syskon och en rik farmor
och du har en såpopera.
Jag är jätteglad över att det är du.
Glad över att det är du som är här med mig.
Om det går ihop.
Ja, det går ihop. Jag menar...
Jag är glad över att jag är här med dig, också.
Det kan åtminstone inte bli mer tafatt.
Vem är det?
Min mamma.
Bor du permanent i Seattle?
Åh, nej, det var bara tillfälligt.
Jag är tillbaka nu.
Tillbaka för gott?
Jag ville berätta det personligen.
Det skulle bara vara en rolig överraskning.
Överraskning.
Det var roligt.
Vill nån ha lite vin?
Ja.
Tack.
Margot? Lucas?
- Nej, jag går i high school. - Jag dricker inte.
Jag gjorde bara det gamla studievägledar-testet.
Okej.
Okej, mamma, vad är det som pågår?
Vi gjorde som du sa och har inte pratat med de andra föräldrarna, så...
Jag kan inte gå inte på det just nu.
Det är ett par saker jag måste ta hand om först.
- Är du seriös? - Ska jag gå?
- Nej. - Ja.
Du kan omöjligen förstå hur komplicerat det här är.
Jo, det kan jag. Tro mig, det kan jag.
Okej, jag kan inte prata om det just nu.
- Du kan aldrig prata om det. - Han kommer tillbaka.
Korken gick sönder i flaskan. Jag försökte få ut den.
Ett ögonblick.
Colin, var försiktig.
Så där, ja.
- Vill du ha lite? - Ja, tack.
Det är bara korken... det kommer...
Tack.
Vad pratade vi om?
Inget, som vanligt.
Får jag gå från bordet? Tack.
Jag ska gå och packa upp.
Jag har inget att göra.
Jäkla kork.
Så ligger det till.
Jag avslutade det med Allison.
Äntligen!
Förbannelsen har brutits.
Va, på allvar?
Ja, Isaiah, kom igen.
Hon var inte... den värsta.
Det vet jag. Tjejen gav oss ingenting.
Bokstavligen, Allison var inte ens intressant nog för att vara den värsta.
- Jäklar. - Kom igen.
Det här uppbrottet var oundvikligt.
Som en tusenåring som säger ord
de inte förstår men hörde en gång på TikTok.
Och du är insnöad på det här med relationer
för att du känner mig så väl?
Själsfränder, okej?
Du, jag. Jag bryr mig om dig.
Och även, hallå, gay, så jag kan det här.
Jag förstår.
Du är min egen säsong av The Bachelor.
Har du berättat för Margot?
Jag tänkte berätta när hon kommer.
Men du vet att Lucas bor hos henne nu, va?
Du tror inte att jag behöver oroa mig för nåt,
eller hur?
Jag tror att Lucas är rättfram.
Du, å andra sidan, har övertygat alla
i flera år, även Margot, att ni bara är vänner
och att du inte har känslor för henne.
Och det är okej om du har det.
Kriser gör mig hungrig.
Är Margot inte här än? Det här är hennes möte.
Jag sms:ar henne igen.
Skämtar du med mig?
Det är klon-klet på mina Chucks!
Det känns inte okej att vi kallar det för det.
Jag ville kalla det "James-slajm", men du röstade ner det också.
Okej, "klon-klet" låter bara... intimt.
Och efter allt det säger hon att det är komplicerat.
Liksom: "Ja, mamma, jag vet.
det är jag som får hantera det."
Det är alltid en förvillelse med henne.
- Förvillelse? - Hon åker till Seattle,
och berättar inte varför.
Okej. Och hon berättar aldrig nåt för mig, okej.
Men nu finns det faktiska hemsökta föremål
som försöker förstöra våra liv och hon vet nåt om det,
och vill ändå inte prata med mig.
Det är bara inte okej. Jag är trött på att vara okej för henne.
Du behöver inte vara okej.
Det är bara det att...
hon kan faktiskt anstränga sig lite för min skull nu,
och väljer ändå att inte göra det.
Hon började bli väldigt distanserad
när jag börjat på high school.
Hon väntade bara på att jag skulle växa upp
så att hon äntligen kunde vara fri.
Han kanske bara hatar tonåringar.
Eller mig.
Det är inte möjligt.
Är det här vägen till James hem?
Ja, det är bara... det är en bit.
Det är den långa vägen.
Jag ville visa dig en sak först.
Okej.
Det är en lekplats.
Det var faktiskt här jag bröt varje ben i min kropp.
Är det sant?
Nej. Men det lät coolare om jag sa så.
Det är faktiskt bara de sex i min vänsterhand.
Varför tog du med mig hit?
Jag ville bara säga att
trots att allt känns helt hopplöst
och du känner smärta, så,
blir det bättre.
Saker och ting läker.
Och, dessutom...
jag tycker att du är riktigt cool...
och så rolig utan att försöka vara det...
och jättesmart.
Och du får mig att känna mig dum, men inte på ett taskigt sätt,
som alla andra.
Jag svamlar bara och jag...
jag vill gärna kyssa dig, men jag ska inte kyssa dig,
för det känns som...
Hej, förlåt att vi är sena.
Hej.
Var har ni hållit hus?
Vi tog bara den långa vägen.
Okej, men det här är ditt möte.
Ja, vad sa din mamma?
Inget.
Vilket jag nog borde ha sms:at, men vi hade redan planerat detta...
Vänta. Sa hon ingenting?
Liksom: "Lita inte på nån", och sen inget?
Ja, hon kom med en ursäkt
om att inte vilja säga fel sak och sen...
Men kunde du inte
tagit tag i hennes, vad jag antar är en väldigt stilig blus,
och fått henne att berätta vad fan det är som pågår?
Hon sa "än", så hon kanske berättar nåt senare.
Jag vet inte, jag är ledsen. Det är bara min mamma.
Hon är jättebra på att göra mig besviken och aldrig besvara mina frågor.
Jag förstår. Min mamma suger också.
Jag har bokstavligen drömt om att mörda henne i sömnen.
När jag hade masken på.
Jag berättade om det, va?
- Nej. - Nej.
Du har en stor ilska inom dig.
Ja, faktiskt. Och min terapeut säger samma sak.
Min mamma tvingar mig att gå till hennes vän, Elizabeth.
Det låter etiskt.
Ja, visst.
Så vad ska vi göra? Bara, liksom, gå i skolan?
Vad annat kan vi göra?
Vänta på att nästa dåliga sak ska hända?
Det är tonåren,
enligt Elizabeth.
Förlåt.
Det är dags för dem att få veta sanningen.
Hon tar starka mediciner, så hon är lite snurrig.
Okej. Tack.
Nora?
Sarah?
Du är tillbaka.
Ja.
Vet Colin om det?
Ja.
Ja, han vet.
Hur hamnade du här?
Jag försökte beskydda ungarna.
Nåt du inte vet nåt om.
Vad betyder det?
När jag ringde dig...
Jag sa att jag såg honom,
och nu tror alla att jag är galen.
Du sa till polisen att du såg två jättemaskar.
Jag berättade sanningen för alla.
Jag berättade för Eliza och Ben och Victoria,
och nu är jag här inne.
Och jag såg Biddle igen.
- Såg du Biddle här inne? - Ja.
Han frågade mig var han är.
Han sa att han vill ha tillbaka honom.
Han letar efter honom, Sarah.
Och han är ute efter våra barn.
Han letar...
efter honom.
Hej, Mr. Bratt.
Din mamma heter Sarah, va? Din pappa sa att hon gick i skola här.
Ja. Hur så?
För jag städade ur källaren
häromdan och hittade en klippbok, så...
Biddles källare?
Ja, så jag tänkte att du kanske kunde visa den för din mamma,
för det finns foton på henne där från high school.
Jag tänkte bara att hon skulle tycka att det var kul.
Du kan också titta i den.
- Okej. - Okej, bra.
- Vi ses senare. - Vi ses.
Du, Sarah, ses vi på träningen?
Ja, jag kommer dit.
- Hej då, Sarah. - Hej då, Ben.
Mamma?
Hej, Harold.
Kommer du?
- Fotoklubben? - Ja.
Mörkrummet om tio.
Margot?
Margot!
Hur är det med dig?
Du har stirrat ut i tomma intet.
Tar du droger?
Va? Nej, nej, jag bara...
I MÖRKRUMMET
Om du tar droger måste du prata med nån.
Din pappa har nog en broschyr.
Nej, jag tar inte droger.
Jag bara... Vänta, du har varit här i en evighet.
Var låg mörkrummet år 1993?
Ja, det var...
Där du...
Där AV-rummet är nu.
Okej.
Det här är en bra idé.
Margot gör det här igen.
Och ensam den här gången.
Okej, jag är i mörkrummet.
Vi får se om det funkar.
Harold, det här är otroligt.
Gjorde du den här?
Ja.
Det är en annan hobby, antar jag.
Det här är riktigt coolt.
De här är en del av mina favoritsaker.
Jag vet inte, det kanske inte går ihop för dig.
Jag tycker att det går ihop.
De är delar av ditt liv.
Konst finns i det ordinära.
- Vem sa det? - Jag.
Jag vet att du sa nej,
men jag tycker att du ska komma och umgås med mina vänner i helgen.
Du är coolare än du tror.
Kanske.
Kanske det är ett ja?
Kanske...
Hej.
Vad gör du här inne?
Biddle och min mamma var vänner.
Coolt.
Kan jag bara ta en projektor?
Hej.
Vad händer?
Stokes bad mig träffa henne här.
Jag ska träffa Margot här.
Fin blomma.
Hej.
Sa Margot åt er också att komma?
Ja.
Hon verkar ha hört av sig till alla... lika mycket.
Ja, men jag tror att hon hörde av sig till mig först.
Det tror jag inte.
Har vi missat nåt?
Hörni...
min mamma kände Biddle.
Vänta, hur vet du det?
Allt finns här.
Drogar du henne?
Prata inte så högt.
Stäng dörren.
Jag trodde att jag hade satt besöksförbud i Noras journal.
Står det i den att hon ska drogas?
Hon har fått lugnande
för att hon rapporterades vara en fara för sig själv.
- Nora står under min vård, Sarah. - Lägg av, Victoria.
"Lägg av"?
Du valsar in i stan och tror att du kan bestämma?
Hon var vid sågverket och pratade om hemsökta maskar.
Hon får ett nervsammanbrott.
Vad tror du händer med folk
när de säger sånt till polisen?
Så du vill att jag ska tro
att du verkligen tycker att du hjälper henne?
Jag försöker hantera situationen.
Hon är uppjagad.
Hon pratar med polisen om spöken.
Vart tror du att det leder?
Hon sa att hon såg Biddle.
Att han letar efter honom.
Just därför behöver hon få hjälp.
Tror du på henne?
Självklart inte.
Men det här är farligt, Sarah.
Liven vi byggde.
Hennes liv också.
Allt försvinner om hon inte kan sansa sig.
Då förlorar vi allt.
Okej. Det fungerar som så att
om jag är på platsen som sidan handlar om,
ser jag synen. Jag ser det förflutna perfekt.
All information finns i klippboken.
Som Bratt gav dig.
Tycker ingen det är konstigt att allt det här började hända
precis när Bratt flyttade in i Biddles hus?
Okej, inte jag heller.
Det här slutar illa.
Tro mig, det är för farligt!
Ja, men hon kan avgöra själv.
Med det sagt, så har han ändå rätt.
Det är lite farligt.
Ja. Tack, för jag har rätt.
Det börjar bli ciskönat här.
Jag lovar, min mamma kommer inte att berätta nåt för oss.
Så det här...
det här är den enda chansen att äntligen få veta sanningen.
Jag måste göra det här.
Jag måste tillbaka.
SPELA ROLLEN
Vänta, var är det?
Precis här.
Harold, varför ville du träffa mig här?
Jag är rädd. Riktigt rädd.
Rädd för vad?
Vad är det med dig?
Jag tror att nån försöker skada mig.
Skada dig?
Vad betyder det?
- Har nån hotat dig? - Ja.
Nej, jag kan inte förklara.
Jag måste gå. Okej?
Ben väntar på mig.
Ledsen. Vi kan prata om det här senare.
- Snälla. - Vad gör du, Harold?
- Lämna mig inte. - Släpp min arm!
Sarah!
Du får inte heller gå, Margot.
Jag låter dig inte lämna mig.
Följ med mig.
Vad är det med hennes ögon?
- Vad fan är det som händer? - Hallå, Margot?
Margot.
- Margot. Margot. - Vad händer?
Margot, kom igen, vakna!
Margot!
Hej.
Vad gör du här?
Jag skulle...
Jag skulle besöka Nora.
Varför det?
Ja, vi borde nog prata.
Så du ligger med Nora?
Jag använde ett vagare språk,
men... ja.
Jag trodde att vi separerade på prov.
Det gjorde vi.
Vi har...
separerat.
Jag trodde att vi åtminstone skulle ha ett samtal
innan domen föll.
Jag trodde att separationen var domen.
- På riktigt? - Ja, Sarah,
du lämnade oss för flera månader sen.
Jag ville att ni skulle följa med mig.
Hade vi flyttat tillsammans hade inget av det här hänt.
Så jag skulle bara lämna mitt jobb
och min pension och min karriär,
och vi skulle ta vårt barn ur skolan och bort
från alla vänner hon har känt i hela sitt liv?
Jättebra plan.
Jag sa ju att jag var tvungen att åka bort,
att jag inte kunde stanna här längre.
Men du berättade inte varför!
Det kan jag inte berätta!
Du vill inte berätta.
Sarah, det är trist att det sker så här.
Jag älskar dig, och kommer alltid göra det.
Men jag förstår inte hur det här ska fungera.
Så det är över nu?
Ja.
Ursäkta, besökstiden är över.
Colin berättade allt.
Vad menar du?
Att ni ligger med varandra.
Lystring, besökstiden är över.
Det är okej.
Det är inte okej, men det blir det.
Du får inte vara här.
Ursäkta. Jag måste bara berätta en sak för henne,
sen går jag.
Hör på mig, Nora.
Du mår inte dåligt. De vill bara få dig att tro det.
Medicinen de ger dig
är till folk som ser saker som inte finns där.
Men det är inte du.
Vill du komma härifrån måste du sluta ta pillren
och sluta prata om galna saker.
De förstår inte.
De tror dig inte.
Men jag gör det.
Du har rätt. Vi måste beskydda våra barn.
- Vi löser det här. - Okej.
Frun.
Jag ska gå.
Ta dem medan jag är här, snälla.
Helt otroligt att vi lät henne göra detta.
- Har vi inte lärt oss nåt? - Hon gav oss inget val.
Va?
Okej. Okej, jag väntar.
Hon sa att vi måste vara på samma ställe som passar in
med klippbokens sida.
Och den vände till den här sidan.
Det är Biddles hus.
Ja. Det är så vi får ut henne.
Vi får använda klippboken vid Biddles hus för att komma in.
Men hur ska vi få ut henne från skolan?
Jag har en idé.
Esteter, va?
In med henne.
- Försiktigt. - Akta nacken.
Nacken.
Förlåt, Margot.
Snälla, sluta! Släpp mig!
Vad vill du mig?
Vilka är de?
Vem där?
Vad är det här? Vänta, vad är det här?
Kom, vi går.
Vilka är de?
Låt mig vara!
Herregud.
Nej.
Margot! Vi har dig!
Ta henne, kom igen.
- Hjälp mig. - Jag har dig.
Vi har dig. Vi har dig.
Är du oskadd?
- Sätt henne ner. - Försiktigt.
Ni följde mig in i klippboken.
Ja.
Det var andra i huset.
Jag hittade den.
Mamma?
- Vi måste få ut honom. - Hallå.
Nej!
- Hallå! Kom igen! - Han är borta.
Harold är borta.
Pappa?
Jag sa ju det. Ni trodde mig inte.
Inte nu, Nora.
Nu då? Ringer vi nån?
Nej.
Biddle är död, okej?
Det betyder inte att vi också måste förstöra våra liv.
Jag kan inte buras in. Ta lådan.
Hörni, fick vi precis reda på att våra föräldrar är mördare?
Nej.
Nej, det är inte möjligt.
Hur? Allt går ihop.
Det är därför allt det här händer oss.
Kameran, masken.
Biddle hämnas på oss för det våra föräldrar gjorde mot honom.
Han hämnas.
Herregud, vi är nepo-barn till mördare.
Nej. Okej, våra föräldrar döljer något,
men de skulle inte mörda nån.
Förutom att de precis gjorde det.
Nej, Margot har rätt.
Vi vet nog inte allt om historien.
Som, vad fan låg det i den där lådan?
Vill ni veta vad som fanns i lådan?
Kom in, så berättar jag.
Jag berättar allt om den.
BASERAD PÅ SKOLBOKSSERIEN SKRIVEN AV R.L. STINE
OCH SKAPAD AV PARACHUTE PRESS
Undertexter: Mattias Backström