Takže je to pravda?
Opravdu půjdete na Tábořiště hrůzy?
Prosím, nechoď tam.
Mám z toho špatný pocit.
Duchové neexistují, Smraďochu. Bude to v pohodě.
A co když se pleteš?
Matty!
Dříve jste viděli…
Hannah potřebuje naši pomoc.
A pokud jí pomůžeme, možná pomůžeme i tátovi.
Pomoc!
Těm už není pomoci. Jdeme!
Pamatuj na vyšší dobro. Zabraň…
Tati!
Pomozte nám.
Pomůžu vám. Ale musíme být rychlí.
Vašemu otci už nezbývá moc času.
Lidi, určitě chcete jít taky?
Protože já a Cece nemáme na vybranou. Je to náš táta.
-Devine, to už jsme přece probírali. -Jsme v tom společně.
Au! Co je?
Všichni dostanete dávku séra.
Mohla jste mě aspoň varovat.
To vás ochrání
-před zapouzdřením. -Skvělý.
A co ta věc tam dole?
Viděli jsme ji na videu, jak se tam plížila.
-O tu už je postaráno. -Vy…
Promiňte, mohla byste to trochu rozvést?
-Zabila jsem ji už dávno. -Cože?
Takže nám teď pícháte to stejné sérum?
Sama jsem si ho aplikovala už mnohokrát.
Jo, tak to mě vůbec neuklidňuje.
Tady v tašce máte věci, co by se vám mohly hodit.
Svítilny, deky.
Pokud se z té kapsle dostane, bude nahý.
Skvěle, další trauma do sbírky.
Pamatujte,
sérum účinkuje pouze hodinu.
Je tam už jen poslední dávka pro vašeho otce.
Jakmile ho to probudí, vzbudí se i loď.
-Cože? Loď se může vzbudit? -Co já vím.
Takže tohle tátu určitě přivede zpět, je to tak?
Ano, to můžu slíbit.
Pamatujte,
pokud sérum přestane fungovat a vy ještě budete dole,
ihned musíte ven z hlavní místnosti.
Spouštím záložní generátor
a budu hlídat, aby poklop zůstal otevřený.
Tak jo.
Omlouvám se.
Ne, ne, ne, ne, ne!
Husí kůže: ZMIZENÍ
To snad není možné.
Lidi?
Koukněte se na tohle.
Co budeme dělat?
Nemáme moc na výběr.
Budeme se držet plánu. Jdeme.
Panebože.
Ach ne. Tati.
Ne, nesahej na to, Cece.
Dobře.
-Jdeme na to. -OK.
Říkala, že když se vzbudí, vzbudí se i loď.
Měli bychom se připravit.
-Jako na co? -Na probuzení lodi.
Asi.
Jen do toho.
To je celkem zklamání.
Bože…
Tati! Bože můj. Je…
-Jo, dýchá. -Dobře.
A co jeho oko?
Je v očním důlku, tam kde má být.
Lidi.
Vypadá to, že se probudila.
-Wow. -Ajaj.
Tak jo, musíme pryč.
-Hned! Rychle! -Tak jo. Pomozte mi.
Pomozte mi ho zvednout.
-Zvedněte ho! Honem. -Běžte!
Honem, pohněte si! Jde to po vás!
Zavři, rychle!
Čau!
Známý z centra pro podmíněné propuštění mladistvých
byl tak laskavý
-a vyhledal polohu Alex. -Ach!
-Děkuju moc. -Jo.
Je v tom nějaké ale, že?
Systém fungoval dobře,
ale potom zničehonic GPS signál vypadl.
Vypadl? Jak to myslíš?
Možná to zlobí stejně jako můj telefon,
ten je bez signálu skoro pořád.
Tak jo, Moralesi! Já…
Nedaří se mi spojit ani s Alexinými kamarády.
Prošvihla večerku. Domů vůbec nepřišla.
A Anthony zmizel. Něco se děje. Vím to.
Nemohla si ten náramek sundat?
Ne, to ne.
Kdyby k tomu došlo, systém by to poznal.
Tak co se teda stalo?
Možná je někde v podzemí,
třeba na zastávce metra.
Jsem si jistý, že pro to existuje
jednoduché rozumné vysvětlení.
Dáme hlavy dohromady a…
Nemám třeba…
Víš co? Dobrý nápad.
Měla bys zkusit zajet… Uvidíme se později.
Dej vědět, kdybys něco potřebovala.
Teď zřejmě není vhodná doba, abych ti vyznal lásku.
Oh.
To vypadá užitečně.
-Sakra. -Promiň.
-Omlouvám se. -Jsme uvěznění
v podzemí s mimozemšťany. Prosím, žádné lekačky.
Moje chyba. Omlouvám se.
-Našli jste něco? -Ne.
Ta chodba je jeden velký okruh.
Cesta ven vede jen hlavní místností.
Kolem obří naštvané lodi.
Jo. Přesně tak.
Vypadáš docela klidně…
na to všechno…
co se děje.
Ale nejsem.
Jsem strachy bez sebe.
V hlavě mi to všechno šrotuje.
Jako třeba… co když už nikdy
nebudu jíst palačinky, neuvidím denní světlo, neobejmu mámu?
Devine… Co když už nikdy…
No tak.
Dostaneme se odtud. Jasné?
Jen teď ještě nevím jak.
Hej.
-Žádný lekačky! -Žádný lekačky!
Dobře, pardon.
Táta už je při sobě. Pojďte.
Celou dobu byl tady.
Kdybych po něm nepřestal pátrat…
Je tak mladý.
A koukněte na jeho vlasy. Vždycky měl super vlasy.
Vím, že to zní divně,
ale momentálně si procházím
-několika stádii šoku zároveň. -Opravdu má super vlasy.
Musíme ho vzkřísit.
Víš, dala nám už jen jednu poslední dávku toho séra
a tu jsme použili na tebe.
A potom nás tu navždycky zavřela bez jídla,
-bez pití, bez signálu. -Tati, co budeme dělat?
Děcka, vím, že to teď vypadá beznadějně,
ale mám plán.
Ne, tak nemám.
Omlouvám se. Myslel jsem,
že mě něco napadlo, ale…
Tak jo. Musíme otevřít ten poklop.
Vím, jak ho otevřít na panelu
nahoře, ale tady dole
to není možné. Nejde to.
Je to ještě horší, než jsem myslel.
-Klid, tati. -Tak jo.
Moment. Devine.
Když jsi tu byl tu první noc,
ten poklop se otevřel, že ano?
-Jo. -Jak? Co se stalo?
Hele, nemohl jsem vědět, že transformátor vybuchne,
když do něj zabodnu štípačky.
Tak jo, tady to je.
Když Trey poškodil transformátor, v celém objektu vypadl proud
a poklop se otevřel.
Proto je do pevnosti stále připojená elektřina.
Je to takový velký sejf
s elektrickým zámkem.
Jen musíme přijít na to, jak vyhodit pojistky
odsud.
-Jen se rychle mrknu… -Co to děláš?
Ve škole jsme měli elektrotechniku.
A docela mi to šlo. Měl jsem z ní C+.
C+?
Je tu někdo další, kdo má zkušenosti
s elektrotechnikou?
Já jednou spojením drátů nastartovala mámino auto.
Já se v těch plánech fakt vyznám.
Třeba tady, koukněte na tohle.
Tady ty čtyři panely jsou propojené.
Kdyby se zapnuly, otevře se strop.
Tak sem zřejmě dostali tu loď.
To je sice super, ale nás teď zajímá
ten poklop. Můžeš se zaměřit na něj?
Samozřejmě. To já jen tak.
Proud vede do pozorovatelny,
tady, takže skříň s pojistkami bude
přímo tam.
-Jsi si jistý? -Jo…
-Jsem. -Tak dobře.
Trey vyhodí pojistky, poklop se otevře
a pak vezmeme nohy na ramena.
Lidi, to sérum přestalo fungovat tak před hodinou,
jasné?
Jakmile vstoupíme do té místnosti,
budeme v kapslích, ani nemrkneme.
Vím, že jsem obvykle samý vtípek,
ale musel jsem to říct.
Teď bychom uvítali spíš ty vtípky.
-Taky umím být vážný, víš? -Opravdu? Aha.
Děcka.
Připomeňte mi,
jak Ramonin otec tu loď omráčil.
Neměl bych jít s tebou, tati?
Máme jen jeden oblek.
Ale co když to nevyjde?
Pak už to bude jedno.
Hlavní je, abyste se vy dostali ven.
Zachránili jste mě. Ale teď je řada na mně.
Tak mi to dej. No tak.
Tati?
Pojď za mnou.
Žádný strach, ano? Budeme venku co by dup.
Myslíš dub? D-U-B?
A hele, botanický vtípek.
Jo.
Pamatujte. Jakmile to spustím…
-Trey vyhodí pojistky. -A vezmeme nohy na ramena.
Tak jo, tak už běžte. Běžte.
Pojď.
Už je tam. Jsi připravený?
Jsem.
Jde se na to.
Tati!
Zvládl to. Teď je řada na tobě.
Co?
-Tohle je tvůj plán? -Minule to fungovalo.
Tak běžte! Padejte!
C+, bejby!
-Tati! Poběž! -Přípojka je rozbitá.
Musím ji držet, než vyjdete.
-Bez tebe neodejdeme. -Budu jen kousek za vámi.
-CJi, odveď je odtud! Běžte! -Běžte.
Tak jdeme. Honem! Rychle!
Pospěš.
-Tati? -Tati, tak pojď. Jsme venku.
Lidi, myslím, že naskočil další náhradní generátor.
-Poklop se uzavře. -Tak kde je?
-Jdu zpátky. -Ne, to nemůžeš.
Už se uzavírá…
Proč ještě nejde?
Lidi, generátor jede na 20 procent.
Pomozte mu.
Rychle, lidi, 40 procent.
Jsi v pořádku?
Padesát procent.
Už 72 procent. Pospěšte si.
-Konec! -Rychle, tati.
Tati, mohl jsi umřít.
Nemohl jsem je tam nechat.
-Musel jsem je zachránit… -Matty?
Je mi líto…
Nějak nebyl čas skočit na nákup.
Můžu ti nabídnout jen kombuchu.
Sestra už ji stejně nepije.
-Kombuchu? -Jo.
Tak jo.
Takže ty jsi příbuzný Mattyho?
Jo.
A taky bydlíš tady?
Vlastně jsem tu jen na léto.
Bože můj. Ta chuť.
Jo.
Už chápu, proč to ségra přestala pít.
Jo…
Ona už to vlastně nepije
z jiného důvodu, ale to by bylo na dlouhé povídání.
-My už se ale někdy potkali, že? -Jo.
Jo, tak trochu.
Myslela jsem si to.
MATTYHO VĚCI NESAHAT, JINAK ZEMŘEŠ
TEENAGEŘI PROHLÁŠENI ZA MRTVÉ
Našel jsi svoje věci.
Ty jsi Smraďoch?
Víš, že tu přezdívku nesnáším.
Začínám si vybavovat, co se stalo.
Vrátil jsem se, ale už jste byli pryč.
Jen tam byla se mnou.
Zavolali jsme policii.
Podle nich jste se utopili.
Ale máma…
Odmítala tomu uvěřit.
Takže jsme po tobě pátrali dál, Matty.
-Snažili jsme se… Opravdu. -Věřím ti.
To je v pohodě, Stinku.
Takže můj malej brácha je teď staroch.
Jo, ale…
posiluju a taky zdravě jím.
Není to poznat.
A taky…
jsem botanik.
Wow, to je ta nejmíň šokující věc, co jsem se dnes dozvěděl.
Takže Cece a Devin
jsou tvoje děti?
Tvoje neteř a synovec.
Jsem na tebe pyšný.
Moc jsi mi chyběl.
Nechtěl jsem, abys tam tehdy šel.
-Měl jsem špatný pocit. -Moc se omlouvám.
Jen, pojď dál. Matty se po tobě ptá.
Anthony, já nemůžu.
Je to… Vždyť jsem byla na jeho pohřbu.
Je to… je toho na mě moc.
Chce si s tebou jen promluvit.
Anthony,
tohle fakt není normální setkání po letech s expřítelem ze střední.
U tebe doma jsou čtyři oficiálně mrtví teenageři
a já jsem policistka.
-Musíme to nahlásit. -To ne, nikdo se to nesmí dozvědět.
Copak jsi neviděla E.T.?
Odvezou Mattyho pryč a už ho nikdy neuvidíme.
A co chceš teda dělat? Není to jen tak.
Nevíme, o co tu jde.
Víme, že pod Fort Jerome
je mimozemšťanská loď.
A rozhodně nepřišla v míru. Musíme ji zastavit.
A jediný, kdo ví, jak na to, je Dr. Ramona Pamani.
Ta žena, co se pokusila zabít naše děti?
Ta, která roztavila tvoje bezhlavé tělo?
Ta, která tajila pravdu ohledně Mattyho,
Sameera, Nicole a Hannah celých 30 let?
Tahle?
V podstatě ano.
Jen, poslyš,
tohle není nahrávka, kterou můžeš někde ukrýt.
Musíme tomu čelit. Společně.
Fajn.
Takže lidi se dneska seznamují takto?
Vypadá to, že se jim to moc nelíbí.
Komu by se nelíbilo Láska je slepá?
Proč by se 40letým teenagerům,
kteří dosud byli někde zavření, měla líbit show,
kde jsou lidi někde zavření?
S televizí to šlo teda hodně z kopce.
Každopádně, říkali jsme si, že vyrazíme ven,
trochu se projít nebo tak.
Ale strýčku Matty…
Jen Matty… To oslovení strýčku je divný.
-Dobře, v pohodě. -Fajn.
V pohodě.
Hele,
táta říkal, že máme zůstat tady,
a s nikým nemluvit, dokud se nevrátí.
A docela dost na tom trval.
Vím, co můj malej bráška, teď už teda starší bratr, říkal,
ale chtěli bychom trochu na vzduch.
To chápu, jasně… Dokážu si to představit,
byli jste dlouho zavření.
-Devine? -Co?
Táta bude za chvíli zpátky.
Ano, ale oni budou taky za chvíli zpátky, že?
-Jasně. V pohodě. -V pohodě.
-Ne. -V pohodě!
Ne, není to v pohodě.
Ráda bych ti jen připomněla, že oni mají být mrtví,
bez urážky, takže se tu nemůžou
společně procházet po ulici.
Jasně…
A co když…
Co kdyby se rozdělili?
Mohl bych jít třeba s Hannah.
Nebo… Ne… Tak ne…
Nemusím jít s Hannah.
Každopádně, Nicole by si dala kávu.
-Je na ní závislá. -Pořád.
Jo.
Nemůžu jít po zavíračce do kavárny.
Dobře, tak jo.
Já můžu vzít Sameera
na jídlo do restaurace.
No vida.
Cece a já tu můžu zůstat s tebou, jestli to pomůže.
Fajn.
-Tomu říkám plán… -Jo.
-pěkně nenápadně. -Jasně.
Super.
-Anthony, stůj! -Co je?
Tentokrát opravdu budu mluvit já.
Proč? Tak jo.
Zorničky reagují.
Životní funkce jsou v normálu.
Už bude stačit jen jedna dávka.
To si snad děláte srandu.
Odložte tu pistoli. Pomalu.
To je její otec.
Po všem, čím jsme si prošli. Nemáte to pod kontrolou ani trochu.
Sama to nezvládám. Potřebuji otcovu pomoc.
-Za cenu životů našich dětí? -Ramono?
Tati.
-Ramono. -Ano?
-Jak dlouho? -Padesát pět let.
A celou tu dobu jsem pracovala
na séru 429.
Zdokonalila jsem ho. Otestovala ho na lidech.
Funguje. Díky němu jsem tě přivedla zpět.
Ach ne, co jsi to provedla?
-Zachránila jsem tě. -Nezachránila.
Nejde to.
Je to příliš dlouho, Ramono. Mýlil jsem se.
Už to musíš nechat být.
Ne.
-Ne. -Tohle…
-To nejsem já. -Ne.
Tak to teda ne.
To nebude fungovat!
Musíte použít sérum! Ne…
-Rychle pryč! -Honem!
-Díky. -Nemáš za co.
Anthony, pokud se proměnil v tamto, potom…
-Děti. -Děti.
Kámo, můžeš na chvilku zastavit?
Je mi nějak divně.
Říkal jsem, ať to s těmi rolkami nepřeháníš.
Ne, tohle nejsem já… To nejsem…
NUDLOVÁ CHÝŠE
Je to přímo tady.
Počkat… Kam zmizela?
Tady stávala naše bytovka.
To je mi líto. Staré budovy se často bourají,
aby místo nich postavili nové luxusní apartmány.
Hele, jsi v pořádku?
To nejsem já. To nejsem…
Tak jo…
Tak jo.
Tak jo…
-Cože? -Bože můj.
Frankie, pozor!
-Treyi! Ne! Už ne! -Promění se. Musíme jít!
To jsi ty? Byl jsi roztomilé dítě.
Jo a už tehdy jsem měl super vlasy.
Skočím si pro nějaké SunnyD. Dáš si taky?
-Nevím, co to je. -Děláš si srandu?
Je to jako pomerančový džus, ale lepší.
Hej, jsi v pohodě?
To nejsem já.
Dobře?
Lidi, našla jsem nějaká další fotoalba.
Haló.
-Kde jste? -Nehýbej se.
Co se děje? Kde je Matty?
Tam.
Jsou z nich mimozemšťani.
-My víme! -Dostali Treye!
A CJe.
Lidi.
Bože můj.
Jen klid.
Bože můj.
Tak jo.
Musíme zmizet. Honem!
-Aha. -Co budeme dělat?
Nevím.
-Byli zapouzdřeni. -Matty a ostatní se proměnili.
-Přišli jsme pozdě. -Ne, ještě ne.
Pojď, honem!
-Musíme pustit ven tu loď. -Cože?
Prostě jeď. Jeď!
Je to zvláštní. Když jsem byl v té kapsli,
cítil jsem s nimi propojení.
A Ramonin otec to cítil taky. Proto říkal, ať už ji nechá být.
Jenom se bránili.
Nejsou zlí.
Tak to to dávají najevo dost zvláštně.
-Slyšel jsi to? -Ano.
-Slyšela jsi to? -Ano.
-Děkuju. -Jsem policista. Mám to v popisu práce.
Já jsem botanik. Tohle v popisu práce nemám.
To byl poslední náboj.
Rychle!
Moc dlouho to nevydrží.
Víš jistě, že to bude fungovat?
Ne.
Celá podlaha je navržena tak, aby šla otevřít.
Viděl jsem plány. Vezmi si tam ty dva, ano?
Prostě všechno zapni.
To je šílenost. Prostě tu loď vypustíš?
A co naše děti?
Jen, dělám vše pro to, abych je zachránil.
-Tohle je jediná šance. Jsi připravená? -Ano.
Teď.
Anthony!
Smraďochu.
Musím jít. A tentokrát mě následovat nemůžeš.
Ne, Matty, prosím. Neodcházej.
Už mi nemůžeš pomoct.
Ale Cece a Devinovi ano.
Musíš mě nechat jít.
Anthony.
Jsem v pořádku.
Všichni jsme v pořádku.
Berou nás s sebou.
Anthony.
Zvládl jsi to.
Zachránil jsi naše děti.
Budou v pořádku.
Cec, Devine, tak kde jste?
Ahoj, Alex.
-Pojď, Cec, musíme jít. -Dobře.
Nesmíme přijít pozdě, a já bych vás cestou
rád vzal na svou oblíbenou zmrzlinu.
-Máš ráda česnek, že jo? -Jasně.
Prima. Deve!
Už jsi někdy byla ve vztahu na dálku?
Nikdy jsem nebyla v žádném vztahu.
Ale ráda bych tomu dala šanci.
Tak jo, moje první debatní soutěž
bude za pár týdnů, takže…
Já myslela, že jsi s tím přestala.
Ne. Miluju to. Jenom…
teď už to budu dělat jen pro radost.
Tak to ráda přijdu.
Super.
Ale já nechci, abys odjel.
Tak jo.
Cože?
Mluvil jsem o tom s tátou,
navíc ho tu nechci nechat samotného.
A nejsem jako Cece. Nesnášel jsem Svatou Agnes.
A mám pocit, že…
Já nevím. Mám pocit… že jsou tady fajn lidi.
Docela.
Gymnázium Gravesend, maturant 2025!
Jo, asi to mám v krvi.
Ahoj.
Nemusíte se schovávat. Už nejsem v katatonickém stavu.
Dobře.
To je lidí! Krása. Rozlučte se.
-Anthony. -Ahoj, CJi.
Čau lidi. Musel jsem se s vámi přijít pořádně rozloučit.
-Vaječné rolky! -Vaječné rolky!
Díky, CJi.
Máš svou práci zpět, jo?
Ano a taky jsem byl povýšen.
Máma si myslí, že jako manažer zazářím.
Asi jsem udělal dojem.
Gratuluju. Tak už se rozlučte.
Lidi…
-budete mi chybět, -Mám vás ráda, lidi.
-Promiňte. Tak už pojďte. -No jo.
Tak jo. Wow.
-Ahoj. -Tak dobře.
-Už teď se mi stýská. -Uvidíme se!
Tak jo.
Cece…
Tak jdeme.
Na gauči, holka!
To není dobré.
České titulky Lukáš Kadidlo