I aften spilles kamp nummer seks.
Lakers mod 76ers. Lakers spiller uden Kareem Abdul-Jabbar,
som er i Los Angeles med en forstuvet ankel.
Jeg sagde til coach Westhead: "Lad mig spille center.
Det vil overraske dem totalt."
Han sagde: "Jeg spillede center i skolen." Det var kun to år siden.
Han starter lige midt på banen. Han er vores offensive center.
Kamp seks i aften.
Enten vinder Lakers det hele, eller der bliver en syvende kamp i Forum.
Der er totalt udsolgt her i Spectrum i Philadelphia.
Jeg tror, Magic vil gå til den. Philadelphia får det svært i forsvaret.
Aftenen før sagde jeg til min far:
"Far, jeg vil spille, som jeg gjorde i high school."
Og han sagde: "Okay. Gør det, du er bedst til."
Den 20-årige ind midtfor.
Fra venstre går Magic Johnson inden om Julius.
To hurtige assists og en scoring,
og Magic Johnson giver Lakers en seks point-føring.
Han gjorde hele holdet bedre. Jamaal Wilkes lavede 37 point.
Magic komme indefra. Over til Wilkes. Smukt.
Jeg har aldrig set Magic spille bedre.
Mesterskabet nærmer sig.
Smider den ind til Magic. Se den aflevering.
Og så er det slut. Kampens bedste spiller er Magic Johnson.
42, 15 og syv. Den største præstation nogensinde i en NBA-finale.
Nu vidste vi, hvem han var, og hvor stor værdi han havde for holdet.
Ham Earvin Johnson måtte være den største spiller nogensinde.
Dagens mand, Magic Johnson.
Mange spillere er aldrig nået så langt i en lang karriere.
Det er dit første år. Hvor mange vil du gerne vinde?
Cirka 20.
Jeg vil gerne overrække trofæet til Los Angeles Lakers' ejer,
Jerry Buss, værsgo.
Det var overvældende for min far.
Det var nok hans livs stolteste øjeblik.
Jeg er bare glad på alles vegne.
-Du købte et hold, og se nu. -Verdensmestre. Tænk engang.
Verdensmestre. Det er helt utroligt.
Jerry Buss og jeg krammede og sagde: "Er det ikke utroligt?"
Vores første år sammen vinder vi NBA-mesterskabet.
De delte oplevelsen, og det var berusende for dem begge to,
for en stjerne var født.
Da vi kom hjem, og flyet landede,
kom Kareem, som var en høj fyr, ind i flyet med sin cowboyhat på.
I ventede slet ikke på mig.
-Alt er klar. Damerne, champagnen... -Til os!
Er du bange for at miste dit job næste år?
Så kan jeg altid spille guard. Vi kan bare bytte plads.
Efter vi vandt det mesterskab, måtte selv Kareem indse,
at Magic ville blive vores leder.
Han var vores nye mand. Han var Kareem og Magic i én.
Vi ville bare spille godt basketball.
Men da vi vandt mesterskabet,
ændrede det hele dynamikken i, hvad basketball var for Lakers.
Først vil jeg vise jer mit Lakers-trofæ, som matcher min tatovering.
Der står "Lakers" tværs over bolden, for den er fandeme vores.
Da Lakers vinder mesterskabet, får hele byen en ny glød.
Fansene havde fået et mesterskab,
selvom alle her i L.A. havde troet, det ville blive svært uden Kareem.
Men Earvin Magic Johnson spillede en af de mest mindeværdige kampe, jeg har set.
Alle var dybt imponerede.
Magic! Magic! Magic!
En gang imellem dukker der en sportsstjerne op,
som bringer nyt liv og energi til et hold og en sport.
Her er den unge sensation Earvin "Magic" Johnson!
Den kun 20-årige Earvin "Magic" Johnson
har ikke blot fortryllet Los Angeles, men også styrket Lakers' moral og billetsalg.
Du er berømt her i byen.
Min helt!
Det var en stjernespækket Hollywood-premiere.
Hævet højt over stjerner og beundrere var Earvin Johnson,
kendt som Magic, en ung mand i det forjættede land.
Den øjeblikkelige succes og alle reklamerne...
Alle de ting gav os hurtige penge, da Magic dukkede op.
Magic Johnson, ja.
Og til Earvin.
-Hvem er Earvin Johnson? -Hvem er Earvin Johnson?
Jeg har aldrig hørt om hende.
Hvem er hun?
Med et navn som Magic er man nødt til at få succes.
Hele forvandlingen begyndte,
da dr. Buss indså, at nøglen til det hele var Magic Johnson.
Jerry tog ham ofte med sig, som var han en smuk diamantring.
"Her er min store basketballspiller. Jeg vil gerne vise ham frem."
Vi var i Disneyland, og han så skiltet: "Her er det magiske kongerige."
Han sagde: "Det havde de ikke behøvet."
Selvfølgelig er dr. Buss tiltrukket af Magic Johnson.
Magic har taget Los Angeles med storm.
Otte millioner mennesker i det sydlige Californien idoliserer manden.
Du tjener penge til mig. Du øger min popularitet.
Du gør Lakers' brand meget mere værd.
Det ville da være dumt ikke at pleje sådan et forhold.
Los Angeles Lakers har givet ham en ny kontrakt, der løber over 25 år,
langt ud over hans karriere som spiller, på 25 millioner dollar.
Så lang tid? 25 år?
HISTORIENS LÆNGSTE KONTRAKT
Sportsverdenen er i chok over Magics kontrakt med Lakers.
Han er nu verdens bedst betalte sportsstjerne.
Hvem er han?
Hvor længe har han spillet? Hvad har han opnået?
Det skabte overskrifter, hvilket er typisk min far.
Der blev snakket blandt spillerne, om hvad det ville betyde.
Vi vidste ikke, om Earvin var spiller eller leder.
Med sådan en kontrakt er man i ledelsen. Så har de adopteret en.
Stemningen var en smule anspændt.
Nej, det er løgn. Den var meget anspændt. Det var stort.
Lakers-fyrene var ikke glade. Kareem var ikke glad.
Og på træningslejren besluttede coach Westhead at ændre taktik.
Jeg lavede nogle ændringer, og hvis det gav ballade hos spillerne,
så må jeg leve med det.
Spørgsmålet efter aftenens nederlag til Phoenix er: "Hvad fejler Lakers?"
Vi spillede ikke ordentligt. Vi udnyttede ikke vores løbeevne.
Johnson har bolden med 19 sekunder tilbage.
Hver gang Magic fik bolden og løb, stod Westhead og råbte til ham.
Magic løb og så sig over skulderen.
-Magic kigger på uret. -Timeout!
Paul havde sine egne idéer. De fungerede ikke så godt for os.
Så Magic beklagede sig.
Vi spillede i Utah... Og Utah beder om timeout.
Så jeg gik hen til coach og sagde:
"Folk er frustrerede, fordi vi ikke spiller godt. Vi skyder ikke godt."
Coach Westhead råbte: "Hold din kæft!"
Jeg var totalt chokeret.
Ja, okay. Nu skal du få min version.
Sent i kampen, under en timeout, var han meget fraværende.
Jeg kunne bare sige, hvad jeg ville, men han var ikke til stede.
Efter kampen tog han Earvin med ind i et rum bag omklædningsrummet.
Og så begyndte han ellers bare: "Jeg er træt af dit lort!" Og bla bla...
Jeg sagde: "Magic, det må ikke ske igen."
Han sagde nærmest ikke et ord. Han nikkede bare. "Var det alt?"
Jeg kunne ikke klare det længere. Det var enten mig eller ham.
Efter kampen sagde Magic Johnson,
at han ikke længere kan spille for Westhead og vil skifte klub.
Jeg var ikke glad. Jeg ville bare gerne ud af situationen.
Så snart vi landede, ringede Jerry West og dr. Buss og bad mig komme.
Earvin talte med Jerry om det. De var nære venner.
"Jerry," sagde han, "der skal ske ændringer."
Jeg tog tilbage for at sige til Jerry Buss,
at vi var nødt til at irettesætte Earvin Magic Johnson omgående.
Så jeg gik ind til Buss, og... Han fortalte mig det med det samme.
Han lagde ikke fingre imellem.
Paul Westhead fyret som coach for Los Angeles Lakers,
efter at holdets stjerne, Magic Johnson, ville skifte klub.
Dr. Buss insisterer på, at han ikke begunstiger sin dyre spiller.
Det har intet med det at gøre.
Buss sagde desuden, at Pat Riley bliver ny chefcoach.
Da Paul blev fyret, havde vi syv sejre og tre nederlag. Det gik godt.
Har du nogensinde sagt til ledelsen,
-at det var ham eller dig? -Nej, aldrig.
Han havde tydeligvis mere magt end mig.
MAGIC FÅR SIN VILJE WESTHEAD FYRET
Da medierne gav Earvin skylden, blev han til skurken.
Fans bryder sig ikke om såkaldte "coach-dræbere".
Så de buhede ad Magic.
I startopstillingen for Los Angeles, fra Michigan State,
nummer 32, Magic Johnson.
I min første kamp som coach buhede folk ad Earvin, da han kom ind.
Puha. Der var ingen, der kunne lide mig.
"I skal ikke tale med ham eller sige noget til ham."
Den slags. Jeg havde ingen venner.
Og hver gang de buhede, sagde jeg til ham: "Spil hårdere.
Spil hårdere. Vis dem, hvad du kan. Så tilgiver de dig."
Han og jeg kom godt ud af det lige med det samme.
Jeg svarede: "Okay, så må jeg jo bare spille fantastisk."
Med coach Riley fokuserede vi igen på de hurtige angreb,
som er vores bedste spillestil, og så begyndte vi at vinde igen.
Nu bliver Lakers kåret som mestre.
Så da vi vandt mesterskabet igen i 1982, var det fuldstændig elektrisk.
Pat Riley lod Magic være Magic.
Han lod Magic indtage sin showtime-personlighed.
Magien er tilbage. Lakers' image stråler igen.
Showtime.
Velkommen til Fabulous Forum.
Jeg var i Forum i Inglewood én gang, før Earvin kom til Hollywood.
Det var et andet sted.
Det var forskellen på hønselort og hønsesalat.
Der vil aldrig blive den samme stemning som den, der var i Forum.
Showtime i Forum svarede til første aften til de største koncerter.
Mængden af berømtheder til kampene var forbløffende og imponerende.
Og de havde en fantastisk ejer, dr. Buss, som helt bevidst skabte showet.
Ikke mange klubejere nyder åbent deres livsstil som Jerry Buss.
Stemningen, han skabte, var en blanding af sport og underholdning.
Hans stil ændrede alting.
Der skulle mere til end bare os, der spillede mod en modstander.
Dancing Barry. Hvem finder på den slags?
Med halsen sådan her.
Når der var timeout, fik han et hold dansere til at underholde.
Han kaldte dem Laker Girls.
Jeg startede min karriere som Laker Girl.
Vi var et helt nyt hold dansere,
og jeg gjorde de her piger til en virkelig skarp dansetrup.
Alle ved, at Jack Nicholson var en af deres mest ivrige fans.
Og når Laker Girls optrådte, tog han sin kikkert frem.
Det var dr. Buss' idéer.
Dr. Jerry Buss var en slags Hugh Hefner inden for basketball.
Nogle ville sige, at du må have indgået en pagt med djævelen,
for alt virker så perfekt. Har du en perfekt livsstil?
Ja, jeg nyder det.
Det var forførende. Det var besnærende. Det var magisk.
Du scorer på banen. Scorer du også hos damerne?
Hvordan går dit sexliv?
Har du tænkt over, hvordan det vil være at spille så mange kampe og være gift?
Jeg arbejder så hårdt. Jeg vil gerne have en at komme hjem til.
Jeg boede i Toledo og arbejdede inden for modebranchen.
Han boede i Los Angeles.
Jeg ville gerne forfølge min drøm.
Hun havde gang i sit eget. Hun passede sin egen karriere.
Vi vidste, hvad hun følte. Vi kendte hendes hjerte.
Og Earvin løb ingen steder. Han vidste godt, hvad han havde.
Vi var ikke sammen, men vi snakkede og holdt kontakten.
Det var rart at kunne ringe og høre en venlig stemme i den anden ende.
Jeg var stadig forelsket i ham. Jeg håbede, vi ville finde sammen igen.
Og så sagde han: "Kom ud og besøg mig."
Jeg husker den første kamp, jeg var til i L.A.
Jeg husker, at jeg sad på min plads og tænkte: "Hold da op."
Jeg havde aldrig set så stramme og så korte kjoler,
så høje hæle og så gennemsigtigt tøj.
Det havde jeg aldrig set. Det var vildt.
Når jeg besøgte ham, blev vi mest i hans lejlighed.
Jeg arbejdede så hårdt, så jeg gad ingenting bagefter.
Vi behøvede ikke gå i byen for at hygge os.
Når han spillede, var han meget intens.
Han var jo Lakers' bedste spiller, og de var meget sammentømrede.
Pat Rileys regel var, at familien ikke måtte rejse med holdet
i slutspillet eller til finalekampene. Spillerne fik bøder,
hvis det blev opdaget, at de havde taget deres kone med.
Pat sagde: "Vi er 12 plus to plus en.
Tolv spillere, to trænere og mig.
Alle andre er en perifer modstander,
som kan forstyrre os i vores arbejde."
Det gjaldt også familien.
Man tager ansvar for sin storhed ved at sørge for, den slags ikke er i vejen.
Jeg vil helst ikke forstyrres på kampdagen. Jeg er sur og gnaven.
Hvordan kan jeg give hende hele mig, når jeg giver basketball hele mig?
Jeg begyndte at kunne se, at der var en forskel.
Da han begyndte at spille for Lakers,
fik han personlighedsspaltning. Der var Magic, og der var Earvin.
Jeg mødte Earvin. Ham forelskede jeg mig i, og ham kendte jeg.
Hvordan bevarer du jordforbindelsen? Du er en filmstjerne.
Det er sjovt at være Magic Johnson i otte måneder.
Og dejligt at være Earvin Johnson de andre tre.
Hver sommer kom Magic hjem til Lansing
for at være sammen med sin familie og sine venner.
Og folk sagde altid: "Mand... det er jo Magic!"
Jeg glemmer aldrig, da Earvin havde en guldfarvet Benz.
Dækkene var skinnende blanke. Tonede blå ruder.
Jeg var vildt imponeret.
Jeg så Magic Johnson som en, der var slået igennem.
Han kom ned fra Chicago for at hænge ud og træne.
Vi elskede at spille basket.
Vi spillede hele dagen til klokken to om natten.
Stod op. Løb. Trænede. Spillede igen.
Fik noget mad. Tog en lur. Spillede igen.
Vi spillede hele tiden basketball, og det trængte jeg til.
Jeg trængte til en ven, der elskede spillet lige så højt som mig.
Point guard, 1,86 m, 84 kg. Fra Indiana, nummer 11, Isiah Thomas.
Han blev udtaget af Pistons, så nu spillede vi i NBA sammen.
Han er en af de bedste point guards, der nogensinde har spillet.
Da jeg kom med i NBA, lå mit hold helt i bunden,
og hans hold lå i toppen.
Heldigvis for mig var Magic meget åben.
Jeg så, hvordan de gjorde tingene. På mesterskabsniveau i NBA.
Og som venner. Som brødre. De fælles værdier, vi voksede op med.
Tilliden. Ens ord er virkelig en garanti.
Hvis du giver mig dit ord, er det en aftale. Og sådan var det.
Vi havde brug for hinanden, for han var den eneste,
der forstod min situation. Og jeg var den eneste, der forstod ham.
Når man taler om sorte mænd og sorte drenge i USA,
var basketball ofte en udvej.
Det havde Earvin og jeg en ret god forståelse for.
Sexton High School lå midt i det sorte kvarter i vestbyen.
Jeg kendte alle spillerne, for jeg havde spillet mod dem, siden jeg var barn.
Jeg ville være en Sexton Big Red.
REDS VINDER IGEN
Sexton dominerede. Det eneste, vi kendte til som børn, var Sexton High School.
Vi kendte alle spillerne, for mange af dem boede i vores kvarter.
Hallen var stopfuld. Orkesteret spillede, og man var bare...
Jeg ville gerne komme ud på banen til den musik.
Knægten havde talent. Han skulle på den skole og videreføre traditionen.
Jeg ventede bare på min tur. Det var min tur.
Og så måtte jeg pludselig ikke gå der.
Jeg måtte ikke gå på en skole 15 minutter hjemmefra.
Jeg skulle med bus helt over til Everett High School.
En enig højesteret vedtog i dag at sende børn med bus for at undgå raceadskillelse.
Bus-sagen, som skaber furore både for og imod over hele landet,
er ingen steder så dramatisk tydelig som her i Michigan.
Jeg var så vred. Jeg græd i to-tre uger i træk.
Jeg skulle nu tage bussen tværs gennem byen
til en skole, som ikke gik op i basketball.
Når bussen kom, kastede de sten og pinde efter den.
De råbte grimme ting efter os.
Det var bare benzin på bålet.
Da jeg kom til Everett, begyndte slagsmålene omgående.
Der var et par spillere på basketballholdet.
De hvide elever accepterede det ikke så godt, som de burde have.
Den tredje uge ventede rektor på bussen, da vi kom.
"Earvin Johnson, kom lige med mig."
Jeg troede, jeg fik ballade. Jeg vidste ikke, hvad der skete.
Så sagde han: "Du skal få de sorte til at holde op med at slås."
Og jeg sagde: "Vent nu lidt. Jeg er 15 år. Jeg er helt ny her."
Han sagde: "Nej.
De følger dig."
Jeg ville slås. Jeg ville have respekt.
Han gjorde det på en anden måde. På basketballbanen.
Det er Boston Celtics og Larry Bird mod Magic Johnson og Los Angeles Lakers.
Det er et møde, basketballfans har ventet længe på i NBA, og nu sker det.
Folks opfattelse var, at Lakers var det sorte USA's hold,
og Celtics var det hvide USA's hold.
Mit råd til Lakers er: "Pas hellere på."
I får tæsk. Jeg er Boston-fan. I får så mange tæsk.
Jeg hadede Boston. Hadede Boston.
Hvor kom det fra?
Fra mursten ind ad vinduerne. Fra billederne af skolebusser
i 60'erne og 70'erne. Alt det pis.
Jeg vidste, at jeg havde opbygget en vrede og et had i mig
mod Celtics. Så jeg var helt klar.
Bob McAdoo gav mig et bånd med Malcolm X.
Malcolms tale "Stemmesedlen eller kuglen".
Det var sandheden. Det skulle de andre høre.
Så vi er nødt til at blande os.
Vi er nødt til at ånde dem i nakken.
Hver gang de kigger sig over skulderen, skal de se os.
Bob McAdoo gjorde oprør mod racismen.
Vi skulle være stolte over at være sorte
og forsvare andre sorte sportsfolk som alle dem før os.
Han gjorde det til mit ansvar.
Han sagde: "Earvin, du er i en unik position.
I alt, hvad du gør, skal du være en stolt sort mand."
Og så spillede jeg oven i købet mod Larry Bird.
Medierne udråbte ham til "den hvide frelser".
Alle fansene og alle, der arbejdede
for Lakers, mindede os om, at vi ikke havde slået Celtics
nogensinde i en NBA-finale.
Så det var et enormt pres.
Slå L.A!
I baggrunden råber de allerede "Slå L.A."
Forventningen og elektriciteten før kampene
var højere, end jeg har nogensinde har oplevet.
Jeg ville lukke munden på publikum. Jeg ville slå dem i Boston Garden.
Jeg ville slå Larry Bird i Boston Garden.
Magic Johnson og Larry Bird kæmper om sejren.
Magic har haft succes langt udefra, og det fortsætter han med.
Los Angeles sidder på kampen.
Vi vandt den første kamp i Boston. Så vi sagde:
"Okay, vi ved, vi kan slå dem."
Celtics spiller i hvidt og grønt, og Lakers er i såkaldt Forum-blåt og guld.
Magic... Cooper og et hurtigt angreb.
Lige nu spiller de Celtics af banen i Boston Garden.
Vi var klar til at komme foran 2-0 i anden kamp.
Der var cirka ti sekunder tilbage.
Hold øje med tiden nederst på skærmen.
De leder efter Kareem.
Magic Johnson kigger ind i feltet.
Jeg dækkede ham op. Jeg fattede ikke, hvad han lavede.
Jeg kiggede på uret og så på ham. Han driblede bare.
To sekunder. Et sekund. Og de får ikke afsluttet.
Lakers når det ikke.
Vi fik slet ikke afsluttet.
LAKERS LADER CELTICS OVERLEVE
Vi endte med at tabe kampen i overtid. En kamp, vi burde have vundet.
De burde have ført 2-0, og vi burde have været bagud.
Så havde det nok været afgjort.
Men i stedet skulle vi til L.A. og spille kamp nummer tre.
De kalder det Showtime her i Los Angeles, og Lakers giver os et show.
Den magiske spiller, Earvin Johnson.
Lakers vil have mere.
Så vi tog til L.A., og de smadrede os.
Magic Johnson har slået ny rekord i en slutspilskamp med 21 assists.
Vi måtte gøre alt for at ændre tempoet i kampen.
Så vi måtte spille mere fysisk og gøre nogle ting, de ikke kunne lide.
Kevin McHale og Larry sagde: "Vi er nødt til at smadre dem.
Nogen må lave et hårdt frikast." Så jeg sagde til Kevin:
"Kan du ikke begå et hårdt frikast bare én gang?
Jeg gør det hver gang og bliver buhet ud i alle byer."
Så de besluttede at dække hårdt op og lave frikast på os
og spille fysisk og tarveligt.
Vi skal have tørret det smil af hans fjæs.
Cooper til Kareem til Worthy til Rambis.
Han bør kunne score... Pas nu på!
McHale fælder ham, og så bryder helvede løs.
Nu er bænken tom.
Det var et beskidt træk. Jeg havde lyst til at slå ham ihjel.
Da Kevin McHale fældede Kurt, kom vi op at slås i stedet for at spille.
Bird kæmper. Kareem svinger albuen, og nu råber han ad Larry Bird.
"Hvide tøsedreng, jeg smadrer dig."
Hvis vi kunne have fældet dem alle sammen, havde vi gjort det.
Vi er inde i overtiden. Uafgjort 123-123.
Brænder det første.
Johnson brænder begge.
INGEN MAGISK SLUTNING FOR LAKERS
Hele mit liv...
...havde jeg spillet godt under pres i hver eneste mesterskabskamp.
Og jeg ved simpelthen ikke, hvad der skete.
De vandt kamp nummer fem.
Lakers ser udmattede ud.
Sjette kamp vandt vi på hjemmebane.
Vi skal til Boston til kamp nummer syv. Det bliver Magic mod Larry Bird.
CELTICS OG LAKERS KLAR TIL KRIG
Larry Bird. Manden, der betyder liv eller død for Celtics. Halvandet minut tilbage.
Magic Johnson mister bolden.
Cedric Maxwell stjæler bolden fra mig, slår den væk, og de løber ned og scorer.
Det slog al luften ud af Lakers. Det gjorde virkelig ondt på holdet.
Johnson har bolden. Lakers prøver at trænge igennem.
Og han mister den. De sidste sekunder.
Cooper forsøger et skud. Og det er slut.
Det kan man kalde en nedtur.
Jeg kostede os det mesterskab. Tragisk.
Vi nød det virkelig. At vi havde givet ham det øgenavn.
At høre "Tragic Magic" og læse i avisen,
at jeg ikke kunne måle mig med Larry Bird, at han var en bedre spiller...
Det var bare en kæmpe skuffelse.
Pokalen og ringene var ligegyldige.
Det handlede kun om at slå Lakers og Earvin.
Det, at jeg ikke præsterede og ikke spillede godt, gør mig stadig vred.
Selv nu når jeg fortæller dig om det, bliver jeg vred.
Jeg husker alle de situationer, som jeg normalt brillerer i,
og det gjorde jeg bare ikke.
Efter det nederlag glemmer jeg aldrig,
at vi sad på hotelværelset, og jeg kunne høre ham græde.
Vi sad bare der på gulvet i tavshed bogstaveligt talt hele natten.
Jeg var helt knust.
Det var nok et af mine værste øjeblikke som basketballspiller.
Rent mentalt var han et af de mest sårbare og skrøbelige steder.
Jeg blev introduceret for basketball af min far.
Vi så kampene sammen om lørdagen og søndagen.
Hvis der var fire kampe en lørdag, så vi dem alle fire.
Jeg fik fire timer sammen med min helt. Sammen med ham, jeg gerne ville ligne.
Han forklarede mig altid, hvorfor de spillede på den måde,
og hvorfor de traf deres beslutninger.
Han ville gøre mig klog på basketball.
Var din drøm som barn at spille i NBA?
Ja, det var min største drøm.
Det var også min fars drøm for mig. Så det er rart.
Min far er fra Mississippi.
Når jeg var nede sydpå, der hvor folk hang ud i hans hjemby,
sagde folk altid til mig: "Din far var virkelig god."
De fortalte historier om, hvor meget han scorede,
og at han var en dygtig spiller og...
Så de sagde alle sammen: "Derfor vidste vi,
da du begyndte at spille, og du var god,
hvad grunden var til, at du var så god. Det skyldes din far."
Så jeg så på ham og sagde: "Far, det har du da aldrig fortalt."
Han sagde: "Jo, min dreng, men jeg kunne ikke fortsætte med at spille.
Jeg måtte arbejde og forsørge min familie. Jeg måtte opgive basketball."
Det knuste mit hjerte.
Så i '84 var jeg ikke klar.
Mentalt var jeg ikke barsk nok, og derfor tabte vi.
Men jeg ville ikke begå samme fejl to gange.
Jeg måtte rette op på det. Jeg måtte blive Magic igen.
Den sommer...
...gav han den hele armen til hver eneste træning.
"Jeg skal træne det skud og det skud.
Aflever til mig igen. Nej, ikke godt nok. Kast til mig igen."
Da havde vi trænet i tre timer.
Han sagde bare: "Jeg giver ikke op. Jeg kommer tilbage."
Og til sidst var der en gang, hvor vi spillede,
og han skød bolden efter mig, hvor jeg sagde: "Jeg har nummer 11.
Ikke nummer 23. Jeg spiller ikke for Celtics.
Min trøje er ikke grøn."
Boston tager igen imod Los Angeles i NBA-finalen, som begynder i dag.
Larry Bird fra Boston Celtics har det ultimative afsæt
med sin anden MVP-kåring i træk.
Det er en stor ære. Det er lige så stort, som det var sidste år.
Det eneste, jeg ville, var at slå ham. Og få hævn i '85. Ikke andet.
Sportens største rivalisering mellem Celtics og Lakers
er også en af de mest ensidige.
Der lå et stort pres på vores skuldre. Lakers havde aldrig slået Celtics.
Otte nederlag i træk.
Okay, kom bare an.
Og vi er i gang. Mesterskabet er på spil.
CELTICS FORVANDLER LAKERS TIL TEGNESERIEHOLD
Alt gik galt.
I første kamp fik de store tæsk.
Vi fik stryg. Vi tabte med 34 point.
Det huskes i dag som Massakren på Memorial Day.
Medierne, Boston Globe, alle aviserne svinede os til.
Vi var simpelthen ikke klar til at spille.
Og næste dag klokken to minutter i seks er Kareem ikke med bussen.
Så kommer Kareem, og bag ham går mr. Alcindor, Kareems far.
Hans far kommer ind.
Bussen er ellers et helligt sted. Ingen kommer op i den bus.
Det var Pat Rileys regel. Glem alt om at komme op i den bus.
Det var et tilfælde.
På det tidspunkt var min far dement. Det var lige begyndt.
Jeg så min far gå omkring i lobbyen.
"Hvad laver du her?" Så jeg tog ham med op i bussen.
Han spurgte Riles: "Må min far køre med?"
Jeg sagde: "Selvfølgelig." Hvis han havde brug for trøst,
ville jeg ikke sige nej til hans far.
Så kom vi hen til stadion. Riley arbejdede på sin peptalk.
Det, at Kareem tog sin far med i bussen,
ændrede mine idéer til, hvad jeg ville sige.
Min far sagde til mig: "Når livet bliver svært, Pat,
og det bliver det, så stå altid fast på, hvem du er, og hvad du tror på.
Når den tid kommer, så gør det."
Det var stort set de sidste ord, min far sagde til mig.
Vi kunne alle mærke det.
Vi ville alle sammen spille for Kareems far,
for vores egen far og for Riles' far.
Jeg kan takke min far for alt det, jeg er som mand.
Alt det, han opgav for min skyld. Jeg lever for ham.
Rebound til McHale. Magic stjæler den og dunker.
McHale og Magic ryger i totterne på hinanden.
Det var der, jeg begyndte at spille Magic Johnson-basketball.
Frygtløst.
Fire mod to. Til Magic. Magic til Kareem. Slam dunk.
Der står 3-2 til Los Angeles, inden vi skal tilbage til Boston.
Da vi nåede til sjette kamp og skulle tilbage til Boston,
havde vi en enorm selvtillid.
"Vi vinder," sagde jeg til holdet.
"Tag én spillerdragt med. Der bliver ingen syvende kamp."
Lakers er kun én sejr
fra et verdensmesterskab, der kan blive enden på sportens længste forbandelse.
Jeg vidste, vi var bedre end dem. Vi skulle bare bevise det.
Et spil for to. Magic og Kareem. Indenom. Kareem.
Magic Johnson.
Magic ser en åbning. Nu kan Lakers lugte sejren.
Bænken rejser sig op. Lakers vinder kampen.
Tre på seks år. L.A. tager til Boston og vinder mesterskabet.
Wow, vi havde endelig gjort det.
Vi slog dem på hjemmebane og fejrede det i deres by.
En fantastisk følelse.
Du gik i spidsen for dine holdkammerater og skød jumpshots og setshots.
Du så meget målrettet ud.
Helt sikkert. Det har været et langt år at vente på det her.
Det var en fantastisk oplevelse at få oprejsning
og slå min rival og gøre det i Boston Garden.
Ingen andre hold havde vundet mesterskabet på det trægulv.
Vi glemmer det aldrig, for vi stod sammen som brødre.
Forbandelsen var brudt. Dr. Buss løftede pokalen og sagde:
Nu kan ingen sige, at Lakers aldrig har slået Celtics.
Jeg var ikke til at skyde igennem. Jeg var alt for glad.
LAKERS STØDER CELTICS FRA TRONEN
Nogle troede måske, at Celtics titel var urørlig,
men tror amerikanere på magi? Det kan I bande på.
Efter vi vandt mesterskabet, var jeg til fødselsdag hos ham.
Jeg håber, at alle hygger sig.
Luther Vandross kom og sang.
Uanset hvem du spørger, vil de sige,
at til Magics fester er der smukke mennesker, som hygger sig.
Mr. Dark Gable, Michael Cooper.
Jeg spurgte ham: "Hvorfor inviterer du ikke Cookie?"
Han svarede: "Hun lader mig være mig selv, men mit hjerte er hos hende."
Han er min bror, så jeg måtte jo sørge for,
at han var sammen med en, som holdt af ham og elskede ham.
Så jeg inviterede hende til festen.
Jeg tog med til festen, og jeg kan huske,
at da jeg kom ind, spurgte han: "Hvad laver du her?
Hvordan er du kommet herned?"
Hele den aften kom han over og dansede med mig,
og det tændte gnisten igen.
Vi så hinanden mere og mere.
Han kom og besøgte mig om sommeren. Og det var rart.
Den sommer tog vi til Cedar Rapids. I forlystelsesparken.
Som en flok børn. Vi kørte i rutsjebane.
Og så ville vi vinde så mange tøjdyr som muligt til vores piger.
Det var en masse sjov og spas.
Vi fandt virkelig sammen igen og fik pustet liv i vores forhold.
Isiah blev gift. Og ikke kun Isiah. Alle vores venner var gift. Hele kredsen.
Jeg var den eneste, der ikke var gift.
Jeg sagde tit til Earvin: "Jeg ved godt, der findes mange andre,
men ingen vil nogensinde elske dig, som den kvinde gør."
Han var hjemme hos sine forældre, og jeg tog derop for at besøge ham.
Jeg kom ind og snakkede med familien,
og så gik Earvin, for det gør han tit. Han går bare og kommer tilbage senere.
Men jeg er veninde med hans søster og elsker hans mor,
så jeg hyggede mig bare med dem.
Så kom han tilbage og steg ud af bilen med en lille dreng.
Han kom ind med den lille dreng.
Den lille dreng så skrækslagen ud. Han stod der bare.
Og så sagde de: "Det er Andre."
Jeg kiggede på Earvin, og jeg kiggede på Andre,
og så sagde han til sidst: "Ja, det er min søn."
Jeg sagde: "Det var kun én nat.
Vi gik i seng sammen, og jeg anede ikke, at hun var blevet gravid."
Jeg fandt ud af senere, at han var min.
Det var vigtigt, at hun mødte Andre.
Det er stadigvæk pinligt og svært uanset hvad.
Jeg var i chok. Det var et chok lige først.
Jeg sagde til hende: "Jeg vil altid være en del af hans liv.
Jeg vil altid tage mig af min søn."
Og det var jo lige efter, at vi havde fundet sammen igen.
Min næste tanke var: "Det er jo hans søn. Hvad kan jeg gøre?"
Jeg besluttede at se, hvordan det ville gå.
Lige før han skulle tilbage til L.A.
og være klar til træningslejren, sad vi inde i stuen og sagde farvel.
Jeg skulle køre tilbage til Toledo.
Og jeg lagde godt mærke til, at han var lidt nervøs. Så sagde han:
"Cookie, jeg elsker dig, og jeg vil giftes med dig."
Jeg tænkte bare: "Hvad?" Det kom helt ud af det blå.
Han ville gerne, men så vidste han alligevel ikke, og så gjorde han det.
Vi var totalt oppe at køre.
Hvor var det dejligt. Endelig opdagede han, hvad han havde.
Og så rejste han næste dag.
Vi talte i telefon og planlagde bryllup. Jeg glædede mig helt vildt.
Og så sagde han: "Jeg kan ikke. Jeg prøvede. Det er alt for stort pres."
Jeg kunne godt forlove mig med hende, for det var nemt nok.
Det svære var at gøre det.
Så han sagde: "Jeg kan bare ikke. Jeg vil gerne bryde forlovelsen."
Så jeg sagde til ham: "Efter alt det, vi har været igennem...
Det kan jeg ikke. Hvis du bryder forlovelsen, er det slut."
Magic Johnson.
Har du en sød pige i dit liv?
Nej, ikke mere. Sidst jeg var her, overvejede jeg at gifte mig,
men så fulgte jeg dit råd.
Hvad skal du nu lave inden næste sæson?
Jeg skal slappe af. Have det sjovt. Feste.
Ja, hvorfor ikke? Sjov og fest.
Årets MVP-trofæ i basketball går i år til Magic Johnson fra L.A. Lakers.
Johnson scorede i gennemsnit 23,9 point pr. kamp og har flest assists.
Det er et særligt trofæ.
Jeg vil gerne dedikere det til min far. Jeg håber, han er lige så stolt som mig.
Lakers kæmper for tredje titel på fem år. Celtics er i finalen for fjerde år i træk.
For første gang i ti år har Celtics ikke hjemmebanefordel i slutspillet.
1987. De kunne intet stille op imod os.
Fem sekunder tilbage. Magic Johnson med et hookshot. Ja!
Lakers tager føringen med Magic Johnsons imponerende sky-hook.
Et "baby sky-hook". Tilblivelsen af et baby sky-hook.
...og Lakers danser ud fra banen.
En af os ville tage føringen over den anden.
En sag mellem Larry og mig.
Og jeg måtte sørge for, at det blev mit hold, der førte 2-1.
Jeg var nødt til at være på toppen.
NBA-FINALEN 1987 LAKERS VINDER SLUTSPILLET 4-2
Mand, vi var en finjusteret maskine.
Det var vores bedste hold, måske det bedste hold nogensinde i NBA.
Over hele verden så flere mennesker end nogensinde den her finale.
Og sikke et show.
Jeg beder jer bare om, som vi har gjort, at I holder en fest og hygger jer.
Der er ingen andre mennesker i verden,
som fortjener at vinde mesterskabet igen mere end folk her i Inglewood.
Og jeg garanterer jer alle sammen, at næste år vinder vi igen.
Magic var en mester. Ligaens MVP. Han var den bedste spiller.
For mig som hans ven,
der havde set vejen til den finalesejr,
bekræftede det for mig, at i '88 ville jeg vinde.
Lakers og Detroit Pistons tager hul på NBA-slutspillet.
I første kamp kommer vi til at se en kamp mellem sværvægtere.
Magic Johnson og Isiah Thomas er bedste venner,
bortset fra når de er modstandere.
Vi så dig gå hen og give din ven Isiah Thomas et kys på kinden.
Er det sådan et ritual, I har? I har været venner i mange år.
Ja, vi hilser altid på hinanden, når vi ses, med et kys på kinden.
Jeg tror ikke, spillerne kunne lide det. Jeg kunne ikke.
Spillerne skal ikke fraternisere.
Man har ikke andre venner.
Uden lilla og guldfarvet trøje er de ikke venner. Det gik han meget op i.
Pat Riley brød sig ikke om det venskab. Han spurgte mig,
om jeg ville gå efter Isiah, hvis situationen skulle opstå.
Jeg kan huske, at de kiggede på mig og tænkte: "Vi får se, hvad han gør."
De er venner før og efter, ikke under.
Thomas... Magic Johnson.
Magic gik efter ham med underarmen.
Ufint spillet af Magic Johnson.
Lige pludselig kom han... Bang! Så jeg tænkte: "Okay..."
Han sprang op og slog ud efter mig. Og så begyndte det.
Nu ser vi Magic Johnson i...
At vinde handler om dominans. Kan man mentalt knække den anden?
Det frembringer følelser og passion og kærlighed og had.
Det blev starten på, at vi ikke var venner mere.
Og at vi ikke taler sammen længere.
Vores venskab gik i stykker, fordi
hele mesterskabsforløbet handler om
den umættelige appetit på at vinde.
Ingen nåde.
Kampen er slut. Lakers vinder.
For mig har det altid handlet om at vinde for enhver pris.
Hvis det kostede venskaber, så var det prisen.
Nu skal der festes igen!
Jeg har altid fulgt ham og glædet mig på hans vegne.
Hvad siger I så?
Når han vandt et mesterskab, ringede jeg og sagde tillykke.
Jeg fik en kæreste i Chicago, men Earvin spøgte altid i mine tanker.
Vi var begyndt at tale mere i telefon sammen.
En dag ringede han, mens fyren var der. "Hvorfor kan du ikke snakke?"
"Fordi jeg har besøg." Han sagde: "Hvorfor har du det?"
Jeg sagde: "Vi er jo ikke sammen. Hvad mener du?"
Jeg tror, det ligesom vækkede ham.
"Hov, måske sidder hun ikke bare og venter på mig."
Det er svært at se en, man elsker, sammen med en anden.
Så vi fandt sammen igen.
Deres sang...
-"Reunited"? Var det den? -"Reunited", ja.
Ja, det var vist deres forsoningssang.
Den har jeg i hvert fald brugt.
Og der blev forsonet rigtig meget.
Han havde lejet en soul food-restaurant. Hele restauranten.
Han havde inviteret hele familien.
Jeg ville bare gøre det rigtige. Det vil jeg altid.
Så stod han med en ring i hånden i en æske.
Han vendte sig om mod mig og sagde: "Cookie, vil du gifte dig med mig?"
Jeg sprang op og omfavnede ham, og han gav mig ringen.
Jeg tænkte lige: "Er det den samme ring?"
Men det var det ikke. Den var meget større.
Anden forlovelse bestod af
at planlægge brylluppet i forhold til sæsonen.
Træning, tidlig træning, forberedelse til sæsonen, selve sæsonen...
Så det blev noget med at finde en dato, men jeg kunne kun presse det ind...
-Det skulle passe. -...den uge eller den uge.
Jeg kalder det en rutsjebane. For det var hele tiden op og ned.
MAGIC JOHNSON GIFTER SIG
Hvis jeg skal være helt ærlig, så havde Earvin og jeg en samtale.
Jeg ved ikke, om han kan huske det, men han var ikke sikker.
Så jeg sagde: "Hvis du ikke er sikker, så lad være."
For ikke at såre hende.
Da først jeg fik planen, blev det igen svært
at komme hen i den kirke og gå ned ad det kirkegulv.
Vi snakkede frem og tilbage, og så sagde jeg:
"Vi kan godt udsætte brylluppet, men vi bryder ikke forlovelsen.
Vi er stadig forlovede."
"Cookie, hold nu op. Giv mig ringen."
Jeg åbnede døren og sagde: "Nej, denne gang er det anderledes."
Og så smækkede jeg døren.
Jeg forberedte mig på Isiah.
Pistons var så gode, at vi skulle være på fuld styrke for at slå dem.
Vi spillede mod dem igen i '89.
Magic Johnson har forstrakt en muskel.
Det var slemt. Jeg græd ude under bruseren.
De måtte nærmest hive mig ud derindefra.
Da vi kom hjem, forsøgte han at spille, men han kunne ikke.
Det var et svaghedstegn. De kørte os trætte.
Vi var lidt slidte og lidt ældre. Vores epoke var slut.
Vi tabte alle kampene.
PISTONS VINDER 4-0
I lang tid har jeg haft lyst til at sige: Nummer et.
Det var Kareems sidste år.
En af sportens mest mindeværdige karrierer sluttede i går, da Pistons slog Lakers.
Det var Kareem Abdul-Jabbars sidste kamp.
Da vidste jeg, at ligesom Celtics række
af mesterskaber i 80'erne, var vores også snart slut.
I løbet af det næste år faldt alting fra hinanden.
Så var det slut.
Pat Riley har efter eget ønske trukket sig som coach for Lakers.
Riley er klar til nye udfordringer efter successen.
Jeg kan huske den dag, han kom og fortalte, at han sagde op.
Jeg sagde: "Nej, det kan du ikke." Og så græd vi begge to.
Og jeg sagde til ham: "Jeg kan ikke være Magic uden dig."
Her er Forum. I genkender det måske ikke. Det gør Lakers heller ikke.
Men Lakers genkender knap nok sig selv for tiden.
Stilheden på denne tid af året er nærmeste uhyggelig.
Showtime er væk, magien er forbi. Spørgsmålet er, om den kommer tilbage.
Riley er væk, og Kareem er væk.
Og nu i '91 skal vi møde Bulls.
Jordan op til kurven. Op i luften og scorer!
Jeg kom med i NBA i '84.
I 80'erne var det altid Celtics mod Lakers.
Selvom Magic Johnson var en stjerne, dukkede Michael Jordan nu op.
Der er ingen som ham. Jeg har aldrig set nogen spille sådan.
Han kom ind og fik alle sponsorpengene.
Han er Air Jordan på banen og en vaskeægte handelsvare for brands.
Jordan har nu de største reklameindtægter i sportens historie.
Spis dine Wheaties.
Det burde Magic Johnson have haft før mig. Med hans personlighed...
Og deraf udsprang misundelsen mellem ham og mig.
Ja, jeg var vred. Ja, jeg var misundelig. Jeg er konkurrencemenneske.
Jeg havde måske mine McDonald's-reklamer og Jordan-brandet,
men hvad angår sejrene, som var det vigtigste for mig, havde han dem.
Jeg ville have dem. Og jeg ville igennem ham.
Ikke uden om ham, men gennem ham.
Vi havde hørt meget om Michael Jordan,
men nu ville han udfordre Magic og vinde mesterskaber?
Er du ude efter ringe? Okay, lad os se, hvad du kan.
I '91 tvivlede folk på os, og det motiverede mig.
Uden Riley og Abdul-Jabbar er Showtime-tiden måske slut,
men Magics lederrolle for Lakers fortsætter.
Holdet har ligaens bedste resultater.
Jeg ville bevise, at vi stadig kunne vinde uden Kareem.
Og jeg ville spille mod Chicago Bulls.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve