Magic og Michael. Fire quarters pr. kamp, måske syv kampe om mesterskabstitlen.
Spillets to mestre, Magic og Michael, kæmper om trofæet.
Det var ham og mig. Det var vores første kamp mod hinanden.
Et opgør mellem to legender.
L.A.'s Magic Johnson og Chicagos Michael Jordan.
Hvis man er på toppen af bjerget, lader man sig ikke skubbe ned.
Man vil kæmpe og kæmpe, til man bliver skubbet ned.
Der var Magic. Han var på toppen af bjerget.
Al min energi var bygget op omkring at vinde over den ene mand.
Som konkurrencemenneske gav jeg ikke afkald på tronen så let.
Jeg vidste, hvem jeg ville giftes med.
Jeg var ikke klar, men jeg vidste, at det blev med Cookie.
Der var selvfølgelig hendes mor og far og alle hendes veninder, som mente,
at jeg ikke var den rigtige for hende. Fordi jeg knuste hendes hjerte.
Men jeg elskede hende bare så højt.
Jeg vidste godt, at det ikke var, fordi han ikke elskede mig.
Det var ikke derfor.
I '91, da vi spillede mod Bulls, sagde hun til mig:
"Hvis det skal holde, må jeg flytte til L.A."
Problemet med at blive gift var,
at vi ikke var vant til at bo i samme by.
Det havde altid været langdistance. Vi måtte lære at bo i samme by.
Jeg ville kun, hvis jeg havde et job og havde min egen lejlighed,
så jeg kunne bevare min selvstændighed.
Vi var måske lidt kede af, at hun gik tilbage til ham
og lod sig lokke ind i hans spind igen.
"Kan du ikke huske, hvad der er sket?"
Det var første gang,
han inviterede mig med til slutspilskampene.
Alle de andre mesterskabsfinaler, han havde spillet, var jeg ikke med til.
Da de var i finalen mod Chicago, fik jeg endelig lov til at komme med.
Jeg glædede mig vildt til slutspillet.
Det var jo mod Chicago Bulls og Michael Jordan.
Vi havde ingen sæsoner, hvor vi ikke følte os som de bedste.
Sådan var arrogancen og selvtilliden på holdet.
Også da vi tog til Chicago.
L.A. Lakers starter med bolden.
Det er Magic Johnson mod Michael Jordan.
De var gode. Chicago var gode, men de havde aldrig været i finalen før.
Så ved man ikke, hvordan det er. Det kan godt være en ulempe.
Det var vores første chance for at møde et tophold.
Og vi var nervøse før kampen.
Jeg havde det godt. Vi vandt første kamp.
A.C. Green er tilbage for Lakers. Magic.
Vi forventede at nå i finalen.
Sådan var vi. Vi vandt de store kampe.
Vi var klar til anden kamp.
Og så vandt de fire i træk.
Sidste sekunder. Magics afslutning blokeret.
Pippen får den.
Og Chicago Bulls har vundet deres første NBA-mesterskab.
Magic giver ikke op.
Man må selv tage det, for han har været her mange gange før.
Og vi kom og tog titlen.
Jeg prøvede at komme hen til ham. Jeg ville lykønske ham.
Han kom ud i omklædningsrummet og gav mig et stort kram.
Han ønskede mig tillykke med sejren.
Så begyndte han at græde.
Det var et smukt øjeblik for os begge to at se den glæde.
Jeg ville lykønske ham med hans første mesterskab.
Det havde han ikke behøvet som modspiller, men han forstod, hvad det betød.
Han forstod den respekt, det gav at være kommet med i klubben.
Larry Bird og Magic Johnsons klub. Han optrådte som en sand mester.
Michael Jordan enstemmigt kåret MVP.
Føles det, som om Magic Johnson har givet faklen videre?
Det var Michael Jordan, der sagde: "Giv nu bare stafetten videre."
Og Magic strittede imod. Han forsøgte at holde fast i den.
Det var jo deres tur.
Men hold op, hvor gjorde det ondt at tabe.
Jeg sagde: "Okay, vi vinder næste år."
Selvom vi tabte, var det en god ting for os.
Det var en god oplevelse, at han kunne invitere mig ind i den del af sit liv.
Og så var der pool-festen.
Jeg var blevet kendt for mine fester.
Hollywoods bedste fester. Jeg holdt nogle fantastiske pool-fester.
Alle ville med til pool-festerne.
Det var sjovt. Det var spændende.
Både de gifte og de enlige kunne få ballade der.
Konerne var sure over, at deres mænd tog med,
mens de ikke var inviteret.
Bliv nu voksen. Du kan ikke blive ved med den slags.
Jeg fattede slet ikke, at han gjorde det. Og han syntes, jeg overdrev.
Vi havde et kæmpe skænderi igen. "Hvis du holder den fest, er det slut."
Vi stod begge to fast på vores.
Min fornuft sagde: "Du vil ikke det her.
Måske er det et tegn. Han ændrer sig aldrig."
Det var slut.
Jeg troede ikke, hun ville gå fra mig. Det gjorde virkelig ondt.
Efter sæsonen tog jeg altid til Bahamas og sov i en uge,
så min krop kunne komme sig, og mit hoved kunne hvile sig.
Cookie havde været meget igennem. Hun fortjente meget mere.
Hun fortjente ikke, at jeg friede til hende
og brød forlovelsen tre gange.
Det fortjente hun ikke. Det var hun for god til.
Når man taler om soulmates...
Hun var den perfekte kvinde.
Så ringede min far og sagde: "Junior, gift dig med den pige.
Gud har skænket dig den kvinde. Du begår dit livs største fejltagelse."
Så ringede telefonen.
"Jeg tror godt, jeg kan." Jeg sagde: "Okay, men det lykkes kun,
hvis du kommer hjem, og vi flyver til Las Vegas og bliver gift
og får det overstået. Jeg behøver ikke et stort bryllup."
Jeg vidste hverken ud eller ind.
Jeg sagde: "Vi gør det." Hun ville have en kort forlovelse.
"Vi er nødt til at gøre det nu, inden du ombestemmer dig."
Men jeg ombestemte mig ikke.
Jeg tænkte: "Hvad nu, hvis han ikke kommer?"
Jeg var stadig bange for, at han ikke ville gennemføre det.
Sådan var det jo de andre gange.
Ligesom filmen Runaway Bride... Her var det ham, der stak af.
Min kjole var næsten to numre for stor,
fordi jeg havde tabt mig af stress.
Jeg var så nervøs, og mine veninder beroligede mig. "Han kommer."
Ikke grine. Ikke fnise.
Ikke råbe "halleluja", når han afslutter vielsen.
Jeg spurgte alle, der kom: "Er han derude?"
På det tidspunkt tænkte vi:
"Når vi kommer derud, ser vi, om det bliver til noget."
-Ja. -Og så...
-Og så blev det til noget. -Det var fantastisk.
Jeg lod hende vente længe.
Det var hjemme i Michigan,
og vores familie og venner og hele delstaten overværede det.
Det var fantastisk.
Jeg stod udenfor med min far, og så åbnede de dørene.
Jeg kunne ikke bevæge mig. Jeg tænkte stadig: "Hvad nu hvis?"
Min far spurgte: "Er du okay? Vil du gøre det?"
Jeg tog en dyb indånding og gik ind.
Da jeg så, hvor smuk hun var, begyndte jeg at græde.
Det var et smukt øjeblik.
Cookie lignede en prinsesse. Hun var så smuk. Og Earvin var også...
-Man kunne næsten se, hvordan... -Han åndede lettet op.
Som om han tænkte: "Jeg fik hende. Alt er godt."
Jeg erklærer jer hermed for rette ægtefolk at være.
Du må gerne kysse bruden.
At vide, at vi nu var sammen og skulle bygge noget sammen,
var en skøn følelse.
Vi skulle til Paris med Lakers for at spille mod nogle franske hold,
så det kunne blive vores bryllupsrejse.
Okay, vi tager det næste gang.
Cookie og jeg holder bryllupsrejse og er på sightseeing.
Om aftenen går vi ture og hygger os sammen.
Det føles, ligesom da vi gik på college.
Jeg havde droppet p-pillerne flere måneder før, fordi vi skulle giftes.
Mens vi var i Paris, var der nogle tegn, så jeg tog en graviditetstest.
Vi kunne ikke læse, hvad der stod på fransk.
En af stuepigerne kom for at gøre rent, så jeg viste hende testen og pegede.
Og hun råbte: "Oui! Oui!"
Jeg var meget lykkelig. Vi ville begge to gerne have barn sammen.
Endelig havde jeg giftet mig med Cookie, og hun var gravid.
Nu skulle jeg være klar til sæsonen.
Nu var missionen at slå Bulls.
Vi havde virkelig følelsen af, at med det hold kom vi i finalen igen.
Vi var seks kampe ind i forsæsonen.
Vi var fløjet til Salt Lake. Taget ind på hotellet.
Jeg fik en besked om at ringe hjem.
Jerry sagde: "Send Magic hjem."
"Hvorfor?" "Det kan jeg ikke sige. Han skal hjem."
"Nu."
Sådan har Jerry aldrig talt til mig før.
Som om han vidste noget, jeg skulle vide.
Så jeg ringede til Magic og sagde: "Du skal hjem."
Jeg sagde: "Okay. Hvorfor?"
Men det vidste han ikke. Jeg skulle bare hjem.
Jeg sagde: "Vi skal hjem efter kampen. Kan jeg tale med ham i morgen?"
Nej, det skulle være nu.
Jeg blev ringet op af dr. Mellman.
"Han skal hjem fra Utah. Jeg kan ikke sige hvorfor."
Earvin skulle hjem. Han kunne ikke få lov til at spille.
Han skulle hjem. Han måtte ikke deltage.
Jeg skulle tale med ham.
Vi var i Utah for at spille.
Men da vi kom hen til hallen, var Magic der ikke. Han var rejst hjem.
Han var forkølet.
Han havde fået sin årlige lægeundersøgelse.
Alt, hvad der kunne være galt, burde været dukket op der.
Er det kræft? Hvad fejler han?
Jeg tog direkte hen til dr. Mellman.
Klinikken lå på tredje sal.
Klokken var cirka 17.30. Der var ingen i venteværelset.
Dr. Mellman åbnede døren og sagde: "Earvin, kom indenfor."
Når jeg lukker øjnene, kan jeg se kontoret for mig,
og hvor han og Lon sad.
Jeg satte mig ned. Jeg kunne se på ham, at der var noget galt.
Han trak skrivebordsskuffen ud
og tog en FedEx-kuvert op og tog et stykke papir ud.
Og så...
Og så sagde han: "Jeg må desværre fortælle dig, at du har hiv."
Jeg blev helt tavs.
Jeg fattede det ikke.
Jeg var lamslået.
"Er du sikker?"
Jeg fik samlet mig og spurgte: "Hvad betyder det?
Dør jeg af det?"
Og han sagde: "Det ved vi ikke endnu."
Han sagde: "Jeg har visse bekymringer.
Min kone er gravid. Hvad skal jeg sige til hende?"
Vi skulle have et rigtigt eventyrliv,
og så fik jeg sådan en forfærdelig nyhed.
Så jeg sad bare og tænkte: "Hvordan skal jeg dog fortælle hende det?"
Jeg vidste, at hun ville blive helt ødelagt.
Jeg var hjemme og skulle til at se kampen, da telefonen ringede.
Det var Earvin.
Han sagde: "Jeg er på vej hjem. Jeg skal nok fortælle dig hvorfor."
Det måtte være alvorligt, hvis han ikke spillede.
Ventetiden var pinefuld.
Nok det sværeste, jeg nogensinde har gjort.
At fortælle den, jeg elsker...
...og som også elsker mig...
Han kom ind og så på mig. "Vi er nødt til at tale sammen."
Han sagde: "Nu siger jeg det bare ligeud.
Jeg er testet positiv for hiv-virus, den virus, som forårsager aids."
Hun begyndte at græde og...
Jeg var fuldstændig sønderknust.
"Åh nej! Dør du af det?"
Alle dem, man hørte om, var døde.
Hun blev nervøs for sig selv og barnet, og jeg vidste ingenting.
Åh nej, barnet.
Hvad med barnet?
Hvad sker der med mit barn?
Jeg sagde bare: "Åh nej. Nej..."
Jeg troede, det var løgn.
Dengang vidste ingen noget om det. Kun at man døde.
Vi skulle til at spise. Jeg tog min taske og satte mig ud i bilen.
Og så græd jeg, og jeg bad og græd og bad.
Det føltes som et slag lige i maven.
Vi var alle sammen helt knuste, men at se min mor og far så kede af det
var mere, end jeg kunne klare.
Jeg sagde: "Herre, du må ikke tage mit barn. Jeg beder dig."
Jeg græd. Jeg var nødt til at være lidt alene. Og...
Telefonen ringede, og min mor tog den.
Så sagde hun: "Din far vil tale med dig."
Han forsøgte at forklare mig det.
"Jeg er blevet smittet med hiv. Lægerne ved ikke så meget.
Det skal nok gå."
Så talte han med min mor. Vi forsøgte at forstå, hvad det var.
Vi talte med lægerne, og de sagde: "Vær så meget sammen med ham, I kan.
Han kommer nok ikke til at leve mere end nogle få år mere."
Næste dag stod vi op og tog hen til lægen.
Så testede han mig.
Resultatet kom flere dage efter.
Det var pinefuldt ikke at vide det.
Det var mit livs værste dage. At vente og vente og tænke på det...
På mine forældre, mine søskende, min søn Andre.
Skal jeg lave et testamente?
Jeg troede, jeg skulle dø.
Jeg sov ikke om natten. Jeg tænkte...
"Er det sidste gang, hun skal ligge i mine arme?"
Han og Cookie kom ud til mig. De steg ud af bilen.
Alle græd. Hvad siger man? Hvad gør man?
Earvin foreslog, at han og jeg gik en tur på stranden.
Vi gik, og så begyndte han at snakke.
Jeg sagde til ham: "Hvis der sker mig noget, skal du tage dig af min familie."
"Jeg kan nok ikke spille basketball mere."
Han sagde også: "Jeg ved ikke, om jeg vil leve mere. Måske gør jeg ende på det."
Hans blodprøver blev sendt til dr. David Ho
på Aaron Diamond AIDS Institute.
Jeg begyndte at arbejde med hiv og aids tilbage i 1980.
Jeg er vokset op i Los Angeles,
og lige siden jeg var teenager, har jeg været Lakers-fan.
Så hvem vidste ikke, hvem Magic var?
Han ringede: "Earvin er meget syg. Hans T-celletal er 203."
På det niveau er man lige på grænsen. 200, så har man aids.
Det var meget bekymrende. Det er jo nær grænsen,
og kom det under 200, ville han være sårbar for infektioner.
Han talte om forventet levetid. To-tre år højst.
Jeg troede ikke, at T-celletal på 200 kunne holde ham i live fem år mere.
T-celler hjælper immunsystemet med at reagere på infektioner
og danne immunstoffer og fremkalde andre cellereaktioner.
Så fordi den udtømmer cellebestanden,
koncentrerer hiv-virus sig om immunforsvarets kerne.
Af den grund kan patienten ikke nedkæmpe angreb
fra de forskellige sygdomsfremkaldende elementer omkring os.
Jeg har arbejdet med bekæmpelsen af pandemien,
siden de allerførste uger hvor vi hørte om denne nye sygdom.
Fremskridtene de seneste 10 år inden for molekylærbiologi
har givet forskere her fra NIH
og på NIH-støttede universiteter over hele landet
mulighed for at kortlægge genmassen i aids-virus.
Det var en kritisk tid i 1991, for vi havde ikke den optimale medicin.
Hvis man fik diagnosen tidligt, kunne man være heldig.
Mit råd var at bruge den medicin, vi havde, til at bremse det
og bevare immunforsvaret mest muligt.
Med tiden ville der så komme bedre medicin.
Der var kun ét lægemiddel, AZT.
Man skulle tage fem piller tre gange om dagen.
Og det var hårdt.
AZT gav voldsom kvalme, opkast og blodmangel.
Vi vidste ikke, om den ekstreme fysiske anstrengelse,
en professionel sportsmand udsættes for, var skadeligt for hans helbred.
Dr. Ho sagde: "Han kan ikke spille basketball mere. Det er slut."
Han fortalte ikke holdet det.
Earvin, Cookie og jeg talte om det, og Cookie sagde:
"Vi offentliggør det ikke. Vi siger, han indstiller karrieren."
Jeg kunne lige klare at kæmpe én dag ad gangen med ham herhjemme,
men jeg kunne ikke fortælle hele verden det.
Så ville folk behandle os anderledes.
De ville ikke omgås os mere.
De ville være bange for at røre ved os. Den slags ting.
Man skal jo være åben over for pressen og fortælle dem, hvad der sker.
Man behøver ikke fortælle alt,
men det her ville blive en stor historie i hele verden.
"Hvad skal vi sige? For alle spørger."
"Vi siger, det er influenza."
Det er første aften i årets NBA. Sæsonen starter med 12 kampe.
Det store spørgsmål er, om Air Jordan kan holde Chicago i luften?
Johnson deltog i træningen efter at have misset de første tre kampe.
Han sagde til pressen, at han snart er klar igen.
Man skulle nødig få en skade, fordi man ikke har trænet.
Så jeg er nødt til at få trænet først.
Så jeg kommer i form igen. Se lige der...
-Går det bedre? Spiller du i aften? -Nej, jeg springer over.
-Gør du? -Ja.
-Så ses vi til jul, mand. -Hej, hvordan går det?
Der kom spørgsmål hver dag.
Og som dagene gik,
blev der tvivlet mere og mere på influenza-historien.
Der blev hævet nogle øjenbryn blandt mediefolk.
Vi ville gerne vise respekt og tro på alt det, de sagde,
men vi undrede os også.
Vi graver ikke i hvert eneste tilfælde.
Hvis nogen slår deres negl og den slags
eller har ondt i maven, så tror vi ikke, det er noget andet.
Men der stak noget under her.
Folk begyndte at...
Vi hviskede og sagde så: "Nej, det er nok ingenting."
Jeg løj for min familie. Jeg løj for mit hold og for min coach.
Jeg løj for alle. Vi løj for hele verden.
Hver dag vågnede jeg med den her frygt.
"Åh gud. Det er her stadig."
Hver dag tænkte jeg: "Vi skal bare klare i dag.
Med Guds hjælp klarer vi i dag. Vi må tro på det, så kan vi godt."
Vi skulle have resultatet.
Jeg var ved at besvime.
De sagde: "Den gode nyhed er, at du ikke har det.
Så har barnet det heller ikke."
Mand, da vi fik resultatet...
Vi krammede hinanden, og jeg gik ud bagved...
...og græd som et barn.
Nu havde jeg noget at leve for.
Nu måtte jeg finde en, der levede med sygdommen,
som kunne hjælpe mig med at forstå, hvordan mit forløb ville blive.
Hvordan min hverdag ville blive.
Denne kvinde har inspireret millioner og har levet med hiv i 11 år.
Medstifter af Pediatric AIDS Foundation, Elizabeth Glaser. Tak.
Jeg kontaktede Elizabeth Glaser. Jeg havde læst om hende.
Jeg syntes, Earvin skulle møde hende.
For 11 år siden...
...under fødslen af mit første barn,
fik jeg en blodstyrtning og måtte have en blodtransfusion.
Fire år senere fandt jeg ud af, at jeg var blevet smittet med aids-virus
og uden at vide det havde givet den til min datter Ariel
gennem modermælken og til min søn Jake i livmoderen.
Jeg talte med Lon om det. Jeg skulle beslutte, hvad jeg ville gøre.
Vi diskuterede fordele og ulemper ved at stå frem...
...og fortælle det.
Jeg spurgte hende, hvad jeg skulle gøre.
Hun tøvede slet ikke. "Du skal offentliggøre det."
"Bliv sygdommens ansigt udadtil.
Du skal være aids' ansigt udadtil. Sådan et mangler vi."
Da vi fik beskeden om vores situation...
At tre medlemmer af familien havde aids eller var smittet med hiv,
sagde lægen: "Sig det ikke til nogen. Verden er ikke klar til jeres familie."
Hun sagde: "Magic Johnson skal redde min søns liv.
Jeg overlever ikke. Min datter er død. Han skal redde Jakes liv.
Han skal sætte ansigt på det her."
Hun gav os en masse håb alene ved sin tilstedeværelse.
For hun var vred og sagde: "Involver jer, så meget I kan.
Involver jer i at finde en behandling.
Involver jer i at hjælpe andre smittede.
Bare involver jer. Gør noget."
Jeg indså, at Gud har et mål med at udsætte os for ting.
Og jeg tror, hans mål var at sætte ansigt på sygdommen
og forsøge at hjælpe og redde så mange som muligt.
Den 6. november aftalte vi at holde et pressemøde fredag den 8.
Vi skulle bruge en dag til at arrangere det. Fint. Klaret.
Så fik både Earvin og vi andre tid til at planlægge det.
Helt normal dag.
Jeg forberedte pressemødet dagen efter.
Klokken ni om morgenen ringede en lokal radiojournalist
og sagde: "Lon, jeg har hørt, at Earvin har aids."
Jeg blev kaldt ind til nyhedschefen.
Og nyhedschefen sagde: "Okay, vi har fået et tip.
Magic har hiv, og han indstiller karrieren."
Jeg greb telefonen.
Jeg sagde: "Randy, du må ikke offentliggøre det.
Jeg ringer tilbage, men vær sød ikke at offentliggøre det."
"Har det noget på sig?"
Han sagde ikke nej.
Da tippet kom og var så troværdigt, forklarede det pludselig mange ting.
Det forklarede, hvorfor vi ikke hørte noget om det.
Hvorfor alt var omgærdet af mystik.
Mens jeg sad i bilen, bragte vi historien.
Det føltes, som om min verden gik under.
Min ven får nu offentliggjort det her.
Vi var til træning, og jeg blev ringet op af Jerry West.
Jerry sagde: "Det er blevet lækket.
En radiovært har bragt historien om, at Magic er hiv-positiv.
Få alle ud af hallen."
Gary Vitti kom ind midt i træningen.
"Sæt jer ud i bilen, og kør direkte hen til Forum.
I må ikke standse og tale med nogen."
Jeg sagde: "Aflys alt. Vi mødes i Forum.
Det, I får at høre i dag, vil ændre jeres liv."
Jeg tog direkte i Forum.
De sagde: "Earvin holder pressemøde. Han vil gerne have dig med.
Det er vigtigt." De sagde ikke hvorfor.
Alle kom derhen, og vi gik ind i omklædningsrummet.
Jeg ville ikke stoppe.
Jeg ville ikke sige farvel.
Det sværeste var at vide, at vi ikke skulle i krig sammen mere.
Han gik en runde
og gav alle spillerne et kram og hviskede noget i øret på dem.
Han fortalte os selv, hvad der foregik. Der var ikke et øje tørt.
Jeg var lamslået. Men jeg ville støtte ham.
Han havde altid støttet mig.
Vi kunne slet ikke fatte det.
Vi sad der bare. Paralyserede.
Han var vores bror. Vi havde tilbragt mange år sammen.
Når man hører den slags fra et familiemedlem,
bliver man sønderknust.
Jeg begyndte at græde. "Hvordan er det gået til?"
De fleste af os tænkte: "Nu skal han dø."
Jeg var helt lammet. Man hørte om den slags i nyhederne,
men man regner ikke med, at det rammer en, man er så tæt på, ens familie.
Og...
...så gik han ovenpå og fortalte hele verden det.
Han kommer herover.
Vi venter stadig, og spændingen bliver værre og værre.
Vi vil gerne snart have et svar. Fortæl os nu, hvad der foregår.
Stemningen er meget anspændt.
Direktionen i Lakers. Jerry Buss, Lakers' ejer.
Og nu kommer Magic Johnson op. Vi går over til Magic.
Allerførst vil jeg sige godeftermiddag.
På grund af...
...den hiv-virus, jeg er blevet smittet med,
må jeg indstille karrieren for Lakers i dag.
Jeg vil gerne understrege, at jeg ikke er syg med aids.
Det ved jeg, at mange af jer gerne vil vide. Men hiv-virus...
Jeg kommer til at savne at spille.
Og...
...jeg bliver nu talsmand for folk med hiv.
Det er en ny udfordring og et nyt kapitel i mit liv.
Jeg står med ryggen mod muren.
Jeg tror bare, man ikke må give op. Og jeg giver ikke op.
Vi begynder med en menneskeskæbne.
Basketballstjernen Magic Johnson har bekræftet...
Nyheden er så chokerende, er det er svært at forstå, selv nu.
Nyheden kom for få øjeblikke siden.
En af verdens bedst kendte sportsstjerner indstiller en imponerende karriere.
Kun 32 år gammel.
Folk taler ikke om meget andet end basketballstjernen Magic Johnson.
Magic ringede og fortalte det. Jeg reagerede som de fleste andre.
Jeg var chokeret og helt knust over at høre det.
Ud af det blå sker der pludselig sådan noget.
I går var en meget trist dag.
Han er ikke død, men det føles lidt som et dødsfald i familien.
Jeg sad på mit kontor og græd.
Perpleks. Jeg brød sammen i gråd. Vi troede alle sammen, det var en dødsdom.
Han lever, men har det ikke så godt.
Vi vil helst ikke holde mindetaler for ham allerede.
Det var hjerteskærende. Ikke kun på grund af
hans fantastiske basketballkarriere,
men også på grund af hans glæde og smittende smil,
som var blevet en fast bestanddel af vores kultur.
Man får mange venner, når man står under kurven og laver lækre afleveringer.
Men her opdager man, hvem de ægte venner er.
Hvis han vil formidle det her, vil det være hensigtsmæssigt,
ikke kun rent sensationelt eller for at snage i noget,
men det vil være hensigtsmæssigt, at han taler om sin seksuelle fortid
og fortæller, hvordan han har fået aids.
Hvordan fik han det?
Hvorfor er det vigtigt, hvordan folk bliver smittet?
Vi dømmer folk med hiv ud fra, hvordan de har fået det.
Indtil nu har man altid set det
som en sygdom for homoseksuelle eller narkomaner.
Nysgerrigheden om aids
begrænses ofte til ét fjendtligsindet spørgsmål: Hvordan fik de det?
Johnson siger om sin livsstil:
"Jeg gjorde mit bedste for at imødekomme så mange kvinder som muligt,
de fleste med ubeskyttet sex."
Er der ikke et moralsk budskab, han burde udbrede?
Da jeg hørte, han har aids, ville jeg ikke gå med hans trøje mere.
MAGICS UNGKARLELIV GAV AIDS NÆGTER HOMOSEKSUALITET
Jeg var nødt til at indse, at det var en del af det.
Jeg kan ikke være vred over det, selvom jeg var det.
Han sagde: "Hvad skal jeg gøre? Skal jeg bare sidde her i sofaen?"
Og jeg tænkte: "Sådan er du ikke."
Tre ud af otte skud til Larry.
Det er ikke samme hold, som da Magic stod i spidsen for det.
Jeg havde meget ondt af mig selv. Jeg havde også brug for kærlighed.
Jeg havde brug for noget, så jeg kunne få det bedre
med min nye status som hiv-smittet.
Ingen vil sige, nøjagtig hvordan Magic blev smittet,
men nu vil han gøre noget ved det
ved at blive talsmand for aidsforskning og sikker sex.
Det begynder i aften, hvor han medvirker i Arsenio Hall Show.
Telefonen ringer, jeg tager den, og det er Magic.
"Jeg vil gerne med i showet og tale til amerikanerne."
Jeg sagde: "Bør det ikke være hos Larry King?"
Og han sagde: "Nej, du skal gøre det. Vi skal gøre det."
"Du skal hjælpe mig med at leve evigt." Jeg glemmer aldrig de ord.
Han kom ind. Jeg kan huske, hvor langt bifaldet var.
Jeg havde brug for brølet fra publikum én gang til.
Og jeg hørte det.
Jeg havde brug for noget, så jeg fik det bedre med min nye status som hiv-smittet.
Og det gav Arsenio mig.
Jeg fik det meget bedre.
Det skulle nok gå.
Jeg ville ikke, for jeg vidste, at der var spørgsmål, jeg skulle stille.
Og det ville jeg ikke som ven. Men han sagde: "Hold dig ikke tilbage.
Spørg om alt det, du ville spørge om, hvis det var en anden."
Der er jo mange, som inderst inde tænker,
at det her er en sygdom, man får i homoseksuelle forhold.
Han kiggede mig i øjnene og sagde:
"Jeg er nødt til at fortælle så mange som muligt om det,
for folk tror, det kun er en sygdom for bøsser.
De tror ikke, at nogen andre kan få sygdommen."
Præsident Bush har inviteret Magic med i den Nationale Aids-kommission.
Johnson overvejer tilbuddet og har stadig ikke bestemt sig.
Jeg skrev et personligt brev til ham for et stykke tid siden
og sagde, at jeg ser mange muligheder for at hjælpe menneskeheden
med ham i kommissionen.
Jeg fløj til Washington, mødte præsident Bush og sagde ja.
Der er nogle midler her til forebyggelse, forskning og behandling.
Jeg vil skaffe nogle tal til ham, som sikkert vil overraske ham.
Først ville jeg selv skaffe mere viden, ikke kun om sygdommen,
men om hvordan den påvirker den sorte befolkning.
Earvin Magic Johnson optrådte i en ny rolle.
Ikke som superstjernen fra Lakers, men som nyt medlem af aids-kommissionen.
Vi har ingen stemme, Magic.
Vi har ingen, der kæmper for og taler om ting i vores liv. Vi har brug for dig.
Det var en anden tid, 1991.
Flere ville ikke give hånd til eller kramme Earvin.
Jeg har hørt, man kan få det fra toiletbrættet.
-Bekymrer det dig? -Jeg tror ikke, det sker for mig.
Vi må have fjernet fordommene og se det for, hvad det er.
Det er en sygdom. En smitte, der kan overføres på måder, vi er helt sikre på,
og vi er også helt sikre på, hvordan det ikke smitter.
Det er vigtigt at få indprentet hos folk.
Jeg blev klogere, og jeg blev bedre.
Jeg havde behov for at komme ud med det.
Folk vil gerne hjælpe. De siger: "Vi skaffer en masse penge,
og så skal du lære folk om hiv og aids og øge folks bevidsthed om det."
Jeg var typen, der alligevel altid var ude,
så hiv skulle ikke forhindre mig i at optræde i offentligheden.
Han har altid været bevidst om, hvem Earvin er, og hvem Magic er.
Så han er bevidst om denne enestående mulighed
for at udnytte sin status og leve op til sit ansvar
som Magic Johnson i modsætning til Earvin.
Der var folk, der ville have mere. Som ville have hele historien.
Og han stod ved sin livsstil.
Kvinder har forskellige fantasier. Nogle vil have to-tre på samme tid.
En gang havde jeg seks på én gang.
-Seks kvinder? -Ja.
Og ja, jeg havde det sjovt.
Men det havde sin pris.
-Vidste du, at der var andre? -Ikke rigtigt. Det var sådan noget...
Vi havde et langdistanceforhold i lang tid.
-Jeg havde ikke forventet... -At han ville...
Han boede jo i L.A. og var den, han var.
Jeg blev aldrig rigtig vred.
Mine følelser gik fra frygt for døden,
til at vi kunne trække vejret lidt.
Vi tog tingene en dag ad gangen.
De fortalte, hvordan vi skulle passe på Earvins helbred,
og det handler meget om immunsystemet.
Så han sørgede for at passe sin træning.
Jeg løb og løftede vægte om morgenen.
Jeg fandt haller, man kunne leje,
UCLA, Sports Club/LA, i weekenderne og sent om aftenen.
Så jeg spillede næsten syv dage om ugen.
Samtidig ville jeg gøre alt for at oplyse folk.
De fleste er bange for at tale om aids.
Det holder uvidenheden i live.
Magic Johnson gjorde mere end nogen anden for at bryde med stigmaet.
For folk elskede ham og respekterede ham.
Og de kunne se, at han kæmpede videre.
Hvilken karisma har Earvin Magic Johnson for de amerikanske basketballfans?
Hør her. Han stoppede den 7. november efter at være testet positiv for hiv.
Men da All-Star-holdet skulle udvælges, blev han nummer to som guard-spiller.
All-Star-kampen nærmede sig. Earvin førte afstemningen,
men han vidste ikke, om NBA ville lade ham spille.
Nogle af spillerne var nervøse for at spille mod ham.
De var bange for, at hvis han fik en rift, kunne de måske blive smittet.
Der er frygt, nervøsitet og spørgsmål fra alle,
også spillere på professionelt niveau.
Der gik rygter om en mulig boykot og sagsanlæg og den slags.
Der var nok mere på spil, end jeg forstod dengang.
En basketballkamp er ekstremt voldelig. Sammenstød, kontakt... Blod overalt.
Jeg ville nødig spille mod en hiv-smittet.
Se på NBA-spillernes hænder.
De er fulde af rifter og kradsemærker.
Man rammer også tit nogen på munden med albuen, så man bløder.
Ting kan ske, selvom risikoen er lille.
Mange spillere var bekymrede.
Men han var min ven, og jeg ville gerne spille mod ham.
Jeg har altid grebet chancen for at spille mod Magic Johnson.
Han deltog i et program for børn.
Jeg kan huske, at flere af børnene havde aids.
Mit budskab til dem er, at det kan ske. Det er jeg et godt eksempel på.
Fordi jeg dyrkede ubeskyttet sex. Ville du sige noget?
Ja. Jeg vil gerne sige til folk, at vi bare er normale mennesker.
Du skal ikke græde.
Vi er normale mennesker. Det er vi.
Og sådan vil vi gerne behandles.
Du vil gerne have, at dine venner leger med dig og ringer til dig
og sover hjemme hos dig og den slags. Ikke? Ja.
Det er i orden at græde.
Jeg vidste, at det var lige så slemt for ham.
Der var folk, som ikke ville være venner med ham
og have noget at gøre med ham.
Det var jo Magic Johnson. Hvordan kan man være så ond mod nogen?
Da Magic fik konstateret hiv, gjorde David det til sin sag.
Han er et meget modigt menneske, som gør noget meget heroisk.
Vi har forpligtet os til at støtte ham.
Udover at han gerne ville hjælpe Magic,
så han også den større samfundsmæssige betydning, det havde
i forhold til de dengang enorme fordomme.
Det handler om sporten.
Men også om menneskelighed og om vores Magic.
Så uden at spørge alt for mange om deres mening,
for der var mange meninger, besluttede jeg at tage ham med.
Magic Johnson stoppede i Lakers på grund af aids,
men han spiller i All-Star-kampen i næste måned.
Der er ingen tvivl om, hvad kampen betyder for nogen spillere, især de nytilkomne.
Men øjeblikkets magi tilhører Earvin, en af sportens kæmper,
som fans føler, de kan række ud og røre ved.
Det kan ikke blive søndag hurtigt nok for nummer 32.
Tingene skal nok falde på plads, når først jeg står på banen.
Basketball forlader mig aldrig.
Jeg ringede til kommissæren og sagde til Stern:
"I har en masse aktiviteter i gang i hallen i Orlando,
men jeg skal ind og skyde."
Han sagde: "Hallen er først ledig ved midnatstid."
Og jeg sagde: "Så tager jeg derind ved midnatstid."
Jeg tog ind og trænede i flere timer.
Da vi kom til Orlando...
...var der en stor gruppe spillere, som ville boykotte det.
De ville ikke spille kampen.
Jeg indkaldte til et møde og rejste mig op over for de 23 spillere
og sagde: "Vi stemmer ikke om det.
Magic spiller den kamp.
Vi tager godt imod ham.
Og ikke nok med det, han skal føle sig velkommen."
Det var et stort øjeblik.
Jeg ville have, at alle spillerne gav ham hånden og gav ham et kram.
Det er hans 12. All-Star-kamp,
Earvin Magic Johnson!
Nummer 42, og Magic får den først.
Magic!
Vi startede stille og roligt.
Dennis Rodman dækkede mig så tæt op,
at det fik de andre til at tænke:
"Okay, Dennis går hårdt til ham. Så kan vi også."
Og så forsvandt det hele.
Så var jeg i mit rette element.
Jeg lavede kig-væk-afleveringer.
Endnu en flot aflevering.
Jeg lavede hooks. Jeg lavede drives.
Giv mig en bold, så ved jeg, hvad jeg skal.
Jeg var virkelig inde i kampen, og det var sjovt.
Det havde jeg virkelig savnet.
Magic Johnson!
Uanset hvem der stod foran mig, kunne jeg ikke ramme forbi.
To i træk til Magic! Han går efter at blive MVP.
Jeg glemmer aldrig afslutningen.
Og tre point! Sådan!
Der var stadig tid tilbage, og alle spillerne løb ud på banen.
Det var verdens bedste følelse.
De sagde: "Sådan. Kampen er slut. Forestillingen er forbi."
Magic, du er den mest værdifulde spiller.
Du er et meget modigt menneske.
Det er dit øjeblik. Tillykke.
Kommissær David Stern og jeg havde med den kamp
ændret samtalen om hiv og aids over hele verden.
Den ene kamp ændrede alt for hiv og aids.
Magic skabte en tillid hos folk, som også var ramt af sygdommen,
til at det ikke var en dødsdom, og at de skulle lægge pres på regeringen
og på medicinalbranchen for at få taget sygdommen alvorligt.
At nedsætte en kommission var godt.
Men der var ikke ressourcer nok bag kommissionen.
Folk i kommissionens ledelse brændte ikke for det.
De fokuserede meget på den hvide befolkning
og ikke på den sorte og brune.
Aids-tilfælde i USA vokser hurtigst blandt minoriteter.
Vores befolkningsgruppe lider af det her på grund af manglende sundhedsydelser.
Myndighederne tænker: "Vi skubber dem væk. Vi behøver dem ikke."
Han syntes ikke, det gik hurtigt nok.
De havde ikke den indflydelse, de burde.
Jeg kæmpede lidt med Det Hvide Hus.
Jeg sagde: "Hvis jeg skal gøre en forskel,
skal jeg ud af den kommission og ud blandt folk."
Magic Johnson forlader præsidentens aids-kommission
og anklager Bush-regeringen for totalt at ignorere dens arbejde.
Nu ville jeg bare være Earvin Johnson.
Være mig selv og gøre, som jeg ville.
Han oprettede sin egen fond, Magic Johnson Foundation.
Vores hovedmålsætning var at udbrede kendskabet til hiv og aids
og støtte hiv-klinikker og den slags.
-Du har Lakers-hatten på. -Ja.
Stjernerne var i Inglewood, Californien, i dag
for at hylde Magic Johnson og samle ind til aids-oplysning og forskning.
Jeg spiller basketball. Ikke i NBA. Jeg kunne, hvis jeg ville.
Men lige nu rejser jeg rundt i verden.
Ikke kun med basketball, men for at oplyse om hiv og aids.
Alle spørger: Vil han spille igen?
Lakers tager nummer 32 ud. Men altså kun nummeret, ikke manden.
Magic vil stadig ikke bekræfte, at han er færdig med NBA.
Hvis nu jeg kommer tilbage, håber jeg, I gider gøre det her en gang til.
Og så skete det mest fantastiske, nemlig The Dream Team.
TIL MINDE OM ELIZABETH GLASER
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve