TIDLIGERE I A SMALL LIGHT
Vi går i skjul. Når vi kommer frem,
må du hjælpe med at skaffe mad og medicin.
Det her er et skjulested. Du skal være stille.
Du må hverken gå eller tale eller lave nogen form for larm.
-Hvordan har hr. Frank det? -Fint.
Jeg hører, de slår ned på jøderne. Det må være skræmmende.
Kan du undvære et par til? Lidt mere kød måske.
Lidt ekstra ost til din stakkels mor.
Hvordan skaffer vi mere mad?
-Kender du disse børn? -Hvem har bragt dem hertil?
En SS-mand. Han afleverede dem hos Miep og Jan.
De skal være væk, når han kommer tilbage.
Gør det for mig, så hjælper jeg med dine børn.
Lejlighed 214. Det ligger i en kommodeskuffe.
-En pakke med vigtige papirer. -En pakke med papirer!
Hvorfor fanden sagde du det ikke? Hvad hvis jeg havde efterladt det?
Og de tager mine børnebørn?
De skal afsted i aften. Miep og jeg kører dem.
DENNE HISTORIE ER INSPIRERET AF VIRKELIGE HÆNDELSER. BEGIVENHEDER, STEDER
OG KARAKTERER ER SKABT ELLER ÆNDRET AF DRAMATISKE ÅRSAGER.
-Sinterklaas-gaver? -Ja, ja. Til min niece og min nevø.
Min yndlingstid på året.
-Ikke din? -Det er bare hårdt i år, ikke?
Men da jeg var lille, elskede jeg det.
Jeg plejede at sætte mine sko ud aftenen før,
vågne tidligt
og løbe udenfor for at se, hvad julemanden havde givet mig.
-Det gør jeg ærlig talt stadig. -Giver han dig noget?
Ja. Kærlighedsbreve. Men de er fra min mand.
Se, selv i et hårdt år, finder vi en måde at fejre på.
Ja.
Jeg har ikke helt nok, men jeg har nogle penge på arbejdet.
Kan du holde dem for mig et øjeblik?
Jeg er straks tilbage. Jeg smutter forbi kontoret.
Naturligvis.
Åh, nej.
Nej, nej. Åh gud.
Please, vær der.
Hallo? Hr. Frank?
Hvad...
Please, vær okay. Hvor?
Åh, nej. Nej, nej.
Hr. Frank?
Åh gud, hvor er de? Hallo?
Miep!
-Åh gud. -Nogle mænd brød ind i nat.
Jeg hørte alt fra køkkenet i kontoret.
Udluftningen går op til mit værelse.
De prøvede at komme ind her. De rev i dørhåndtaget.
Gudskelov har døren låst.
Og gudskelov kom du. Og det er søndag.
Kontorerne er blevet totalt endevendt.
-Pengene er sikkert væk. -Alle pengene? Nej.
-Åh nej. Ikke de penge. -Jo.
-Vent, hvilke penge? -Intet. Det er fint.
Det er til vores Hanukkah-gaver.
-Hanukkah? -Margot.
-Jeg hører ting. -Hvad mener hun med Hanukkah?
Hanukkah? Bekymrer I jer om Hanukkah?
Jeg blev fortalt, at stedet her var sikkert. En fæstning, sagde I.
Hr. Pfeffer, jeg tror, at alle her har fået nok.
-Det er "dr. Pfeffer", fru Frank! -Ja.
Jeg har nok mistet alt,
men jeg insisterer på, at du i det mindste giver mig det.
Ja.
Det eneste, der forhindrede os i at blive opdaget,
var, at tyvene manglede initiativ til at åbne en låst dør!
Og hvorfor er vi overhovedet så sikre på,
at de var tyve? De kan have søgt efter jøder.
-Doktor, vær venlig. -En fæstning.
Jeg stolede på jer.
Ja, og vi bød dig velkommen. Betal os ikke tilbage
-ved at gøre vores børn urolige, okay? -Jeres børn. Jamen. Altså,
mit barn bor i England med min bror
og har nok glemt mig nu, og min Lotte glemmer mig nok også.
Hun er alt, jeg har. Hvis...
Hvis jeg ikke er i sikkerhed her, kan jeg lige så godt gå ud til hende.
-Hvor skal du hen? -Dr.
-Jeg pakker og tager hjem. -Nej.
-Nej, nej. Det er ikke... -Det kan du ikke.
-Prøv at stoppe mig. -Det er farligt. Hvis du taler...
Jeg taler ikke.
-Rolig. -Miep, Miep!
Stille!
Vær venlig at sætte dig.
Ingen går nogen steder. Men du har en pointe, doktor.
Vores skjulested er måske nok ikke så hemmeligt.
Det er blot en dør. Alle kan åbne den. Det må vi have ordnet.
Måske er det her sket
for at undgå, at noget værre sker senere.
Kun en jøde kan vende en tragedie til en velsignelse.
Ikke kun pengene til gaver, men konvolutten
hvor jeg har rationeringsmærkerne. De har tømt alt.
Det skal nok gå.
Hvordan? De kan ikke få mad!
Det kunne være langt værre.
Forestil dig, hvis en velmenende nabo havde ringet til politiet?
Nu ikke også dig.
-Hvad? -Må jeg ikke bare være vred,
før jeg ser på den lyse side?
Jeg kom så hurtigt, jeg kunne. Hvordan har de det?
De hviler sig. De har ikke sovet i nat.
Du gode gud.
Vi må have ordnet døren til annekset.
Jeg ved ikke. Dække den til eller...
Og jeg ved ikke, hvad vi gør med Pfeffer.
-Hvad er der med Pfeffer? -Han er virkelig hårdt ramt.
Og jeg vidste ikke, han havde et barn. Hvorfor ikke det?
Jeg støtter altid Anne, når han er grov ved hende.
Jeg tænkte: "Han er bare en tyren, der ikke forstår børn."
Men det gør han. Han har en søn. Han er trist og ensom,
og jeg taler aldrig pænt til ham.
-Miep, det er ikke din fejl. -Det ved jeg godt!
Det er nazisternes skyld, men dem kan jeg ikke råbe af, vel?
Du godeste.
Har du det bedre nu?
Ja, ja. Det føltes godt. Det beklager jeg virkelig, hr. Kugler.
Klart.
Jamen, okay så. Jeg kan reparere hoveddøren.
Kleiman kommer snart. Vi to bliver her i nat,
hvis tyvene nu kommer tilbage.
Ingen grund til, at alle er her. I to kan gå.
Er det, fordi jeg råbte af dig?
-Allerede glemt. -Er du sikker på, vi kan gå?
Absolut. Gå. Nyd jeres fridag. Jeg beskytter vores venner.
Jamen, nu har vi en dag.
Jeg kan ikke huske, hvad vi plejede at lave på en søndag, kan du?
Det er, fordi vi plejede at lave ingenting.
Jamen, så lad os lave det.
Du sagde, du skulle købe ind. Jeg skal møde min bror.
Ham så du sidste uge.
Ja, det ved jeg... han... har problemer på arbejdet.
Jamen, han laver ost. Hvor svært kan det være?
-Du ville blive overrasket. -Jeg tager med dig.
Jeg er ret god til at hjælpe folk med deres problemer, ikke?
-Du hader min bror. -Nej, jeg gør ej.
Jo. Du kalder ham "Osteformanden."
Jamen, han taler kun om ost. Ostens historie,
ostens teksturer, den perfekte temperatur
at opbevare ost i. Jeg er ingen helgen, Jan.
Tag hjem. Jeg ordner det hurtigt.
Jeg venter dig i sengen.
Rigtigt hurtigt.
Farvel.
Kære venner, vi kan vel godt slå fat, at dette år
for mange af os ikke bringer den glæde, adventen normalt bringer.
Og med luftangrebene, der påtvinger mørklægning...
og tvinger os til at slukke lysene selv i vores egne hjem...
man skal ikke lede længe efter metaforen.
Det er farlige tider at bære lyset i.
Miep!
Åh gud, hvad er der galt?
Jan sagde, han skulle se sin bror,
men han gik i den anden retning, så jeg fulgte ham, og...
-Det svin! Er han utro? -Nej, nej. Det er værre.
Han går i kirke.
-Det er ikke sjovt. -Kom nu! Din mand smutter forbi kirken,
og det er verdens ende.
-Det er hylende morsomt. -Han er ikke religiøs.
Det tror jeg, han er nu.
Men det er jeg ikke. Min familie er ikke religiøs.
De er socialister, hvilket er religion, hvis du spørger mig.
-Det er en kult. -En kult, jeg elsker,
og som jeg troede, Jan elskede.
-Jeg syntes nok, jeg hørte din stemme. -Hej!
-Hvordan går det, skat? -Jamen, forfærdeligt,
for hendes mand har en affære med Jesus.
Hold mund! Lyt ikke til hende. Nej, jeg har det fint.
Min mand har sneget sig i kirke, og det føles så sært.
Har du fundet dig en kirkegænger? Det kan være en god ting.
Ikke at jeg ved det. Jeg vælger altid de utro.
-Tess' far, spørg mig ikke. -Nej, det gør vi ikke. Kom, du.
Men han gav mig da denne lille engel, ikke sandt?
Jeg ved, hvordan du er.
Okay. Jamen, jeg giver jer lidt fred.
-Kom noget oftere, Miep. -Okay. Skønt at se dig.
Farvel.
Hvordan har hun det?
Jamen, som altid.
Ja.
Strålebehandlingen virker ikke.
Daniel siger, han har hørt om en tysk læge, der bruger kemikalier.
-Jeg ved det ikke. Det kigger vi på. -Jeg er ked af, jeg ikke har været her.
Jeg klandrer dig ikke. Min mor er ved at dø.
Det er ret deprimerende.
Der er dage, hvor jeg slet ikke vil være her.
Gør det mig til et slet menneske?
Nej.
Det synes jeg.
Måske burde jeg gå i kirke med Jan.
Hvorfor har han ikke sagt det?
Han løj.
Fordi du er fordømmende.
-Nej, jeg er ej. -Jo, du er.
-Jeg føler mig dømt, nogle gange. -Af mig?
Ja. Altså, du har et arbejde.
-Du har penge. -Ikke mange.
Men du er selvforsynende. Jeg har intet job lige nu.
Jeg dømmer dig ikke.
Fint. måske dømmer jeg mig selv.
-Du har så meget. -Jeg har en kæreste.
Du skal studere mode i Paris.
-Tror du virkelig, det sker? -Ja, det gør jeg.
-Når krigen slutter. -Åh gud. Krigen.
Jeg hader krigen.
-Jeg har lige fået en god idé. -Hvad?
Vi har brug for en pause fra krigen, fra kræften og fra lyvende ægtemænd.
Lad os holde en fest på skøjter.
-Skøjter? -Ja, som den vi holdt,
da vi gik i skole. Husker du? Det var fantastisk.
Kanalerne er ikke frosset til.
Jamen... vi kan holde den i Daniels forældres hus,
og jeg kan få gartnerne til at vande gårdhaven
og laver den til en skøjtebane.
"Jeg får gartnerne til at vande gårdhaven.
-"Og så laver vi..." -Kom nu. Frøken fordømmende.
-Der er hun. -Undskyld, undskyld.
Vores gruppe er taknemmelige for din hjælp.
Jeg ved ærlig talt ikke, om jeg hjælper.
Hun har været så distræt på det seneste.
Hun græder og taler om at ville dø.
Hvis folk hører hende, den forkerte slags folk...
så kan vi alle blive beskyldt for at skjule jøder.
Hele min menighed kan være i fare.
Det er derfor, jeg er her. Forhåbentlig falder hun til ro.
Jeg siger til mig selv...
Jeg prøver at holde hende i live, men for hvilken pris?
Det er okay.
Han er en ven.
Hejsa.
Mit navn er Jan.
Jeg har et fotografi. Jeres søn.
Jeg kom sent, og det var næsten mørkt, men jeg gjorde, hvad jeg kunne.
Der er han.
Det ansigt. Det smil. Det er vores dreng.
Han er... ikke så høj.
Han er vokset. Der er gået otte måneder. Det er ham.
Det er ikke ham.
Jeg tog selv billedet for to dage siden. Tro mig, det er jeres søn.
Hvor er han?
Det kan jeg ikke sige, for hans sikkerheds skyld.
Jeg er hans mor, må jeg ikke vide, hvor han er?
-Jeg er hans mor! -Maya, rolig nu.
Rolig? Jeg lod dig overtale mig til at give ham væk.
Og nu vil jeg bare se ham, og det kan jeg ikke. Han er ikke min lille dreng.
-Han er en fremmed. -Maya.
-Jeg vil se min dreng! -Maya! Maya!
-Min baby. -Maya!
-Vær stille. -Maya. Stille! Stille.
-Jeg ved det godt. -Jeg savner vores baby.
Jeg ved det. Okay? Jeg ved det.
Jeg troede, det ville virke.
Det gjorde jeg også.
-Hejsa. Dufter godt. -Jeg laver torsk.
-Fru Stoppelman... -Hun er ude.
Jeg tager et bad.
Det går hurtigt.
Synes du, jeg er fordømmende?
-Det ved jeg ikke. Burde jeg? -Det gør Tess.
Tess? Gør hun?
Jeg tog hjem til hende i dag...
mens du var i kirke.
Jeg fulgte efter dig. Og du tog ikke hjem til din bror.
-Fulgte du efter mig? -Jeg troede, du var mig utro.
Troede du, jeg var utro?
Nu gentager du bare alt, hvad jeg siger.
Jeg er ikke utro.
Men i stedet for at bruge dagen med mig, tog du i kirke.
-Miep... -Og løj om det.
Hvad lyver du ellers om? Og er det, fordi du tror, jeg dømmer dig?
Nej. Nej.
Nej, beklager, okay? Jeg burde ikke have løjet.
Hvorfor tog du i kirke?
Jeg prøver at få mit liv til at føles meningsfuldt.
Er jeg ikke meningsfuld?
-Er vores ægteskab ikke det? -Selvfølgelig.
Jeg bliver ved at tænke på dit første ægteskab,
og hvordan I ændrede jer og voksede fra hinanden.
Miep, nej, det... det er helt anderledes.
Vi har det godt, super godt.
Jeg tog bare i kirke.
Undskyld, jeg løj.
Jeg ville ønske, vi bare kunne fjerne døren.
Hvad mener du? Mure dem inde?
Nej, nej. Dække den med... en falsk væg eller noget?
Og hvordan skal vi gøre det?
Miep, du har besøg.
Hun sagde ikke, hvad det var.
Lotte! Alle sammen, det her... er min ven, Carlotta, Lotte.
Hun er forlovet med min tandlæge. I har hørt mig nævne dr. Pfeffer.
-Hejsa. -Godt at møde dig, Lotte.
-Hej. -Hej.
Miep, undskyld jeg kommer forbi, men jeg har noget til dig.
Glædelig Sinterklaas.
Wow! Mange tak. Det skulle du ikke have gjort.
Kan vi tale sammen alene?
Selvfølgelig. Lad os bære det ud i køkkenet.
-Følg mig. -Okay.
Jeg er ked at overraske dig sådan, men kurven er til Fritz.
-Det tænkte jeg nok. -Det er til Hanukkah.
I tilfælde af, at du besøger ham på landet på et tidspunkt snart.
Gør du det?
Ja, faktisk.
Du kan vel ikke tage mig med?
Ja.
Jeg laver selvfølgelig sjov. Men det bliver en ensom højtid.
Jeg skal lige tjekke noget, Lotte. Jeg er straks tilbage.
Nej. Jeg forstyrrer dig midt i arbejdsdagen.
-Nej, nej. -Jeg går.
Hold nu op. Sæt dig. Bliv her.
Sæt et kryds der.
Nej, det er fint.
Dr. Pfeffer, jeg har en overraskelse til dig.
Bare vent der.
Beklager, Lotte. Vis mig, hvad du har købt til ham.
Jamen, det hele er meget sentimentalt.
Det her er marmeladen, han kan lide.
Makroner...
og chokolade-babka.
Jeg har selv lavet den.
Vi fik røget sild på vores første date.
Vi gik forbi en gadesælger, og Fritz vendte sig og sagde:
"Jeg håber, du kan lide sild. For hvis du kan det,
-"er du min drømmekvinde." -"Er du min drømmekvinde."
Og er der noget, du vil have, jeg siger til ham, når jeg ser ham?
At jeg elsker ham.
Og sig, at jeg er stærk, ligesom han bad mig være.
Og bed ham om at være stærk.
Vi vil snart være sammen igen.
Du ved ikke, hvor stor en gave du har givet mig.
-Hun er skøn. -Ja.
Ja, hun er.
-Jeg vil gerne have chokolade-babka. -Anne.
Også mig.
-Kalverstraat. -Betal!
Hvis jeg vil være forfatter, må jeg vænne mig til at være fattig.
Eller måske bliver du en stor succes.
Fuldt hus!
Hvis du leder efter hans kurv, står den stadig ved fodenden af sengen.
Nej.
Der er den.
-Han driller os med den. Groft. -Vær sød.
Bed ham om at være sød. Vi har intet til Hanukkah.
Vi har hinanden.
Gør du det kun for at genere mig?
-Gør hvad? -"Vi har hinanden".
Ja, vi har, men det ville være rart at have makroner.
-Hej allesammen. -Den står ved fodenden.
-Hvad? Stadig? -Mieps plan virker i det mindste.
Pfeffer taler ikke længere om at gå sin vej.
"Det er dr. Pfeffer, tak."
Peter.
Undskyld. Jeg ville virkelig gerne gøre Hanukkah til noget specielt.
Det ved jeg. Vi kan invitere en speciel gæst. Miep, du kan komme.
-Åh, ja. -Ja.
-Ja, tak.
-Kom i morgen. -Margot kan synge.
-Please, please. -Det lyder skønt,
men jeg kan ikke. Jeg skal til en fest i morgen.
Fest.
-Hvilken slags fest? -Ja, hvilken slags?
Det er ikke noget. Min ven, Tess, og jeg vi holder
-en lille skøjtefest. -Jeg savner at stå på skøjter.
-Og fester. -Og venner.
Jeg har inviteret alle, og de har sagt, de kommer. Så...
-Fremragende. Kat? -Ja!
Kat? Kat kommer ikke til fester længere. Kat er en følhoppe.
Hun føder børn med lysets hast.
Sofia?
Nej. Sofia og jeg blev lidt uvenner.
-Hvad? Over hvad? -At jeg kaldte Kat en "avlshoppe".
-Tess, de er søstre. -Ja. Det glemte jeg.
Stop med at bekymre dig om gæstelisten.
Jeg vil fortælle om dekorationen
-og catering, og... -Catering?
Ja, catering. Og stop med de små bemærkninger.
Gaver. Her.
-Jeg har noget til dig. -Nej! Vi aftalte at droppe gaver
-på grund af krigen. -Ja, men jeg ændrede mening.
Hør, jeg vil sige noget, og du må ikke grine, okay?
For hvis du griner, bliver jeg flov,
og så griner jeg, og nyser, og begynder at græde.
Og du ser så dum ud, når du græder.
Stop! Okay.
Da jeg mødte dig, var du sådan en lille mager én,
der stod af toget fra Wien.
Og jeg var pigen uden far og uden venner.
Men sammen gjorde vi denne verden mindre ensom.
Og da du kom forbi forleden, indså jeg, hvor meget jeg savnede dig.
Min bedste ven.
Som ikke længere er mager og sær.
Du har forvandlet dig til noget utroligt.
Du er som en smuk sommerfugl.
Så, åbn den.
-Wow, sommerfugle? -Safirer.
Og kæden er ægte guld.
Du fortjener den. Så kom ikke med det samme ævl, som altid, okay?
-Smuk. -Her, lad mig.
Kom her.
Hvordan har du fået råd til den?
Jamen, jeg har en rig og meget generøs kæreste.
Så smuk, jeg nok må sove med den på.
Jeg bør gå så meget med den, jeg kan, før jeg sælger den.
For jeg skal sælge den, ikke?
Og den er...
det smukkeste, jeg nogensinde har ejet.
Det er ikke, fordi jeg har købt den. Det var en gave.
Og i mellemtiden har Anne Frank ikke råd til et stykke Hanukkah-slik.
Nej. Jeg sælger den. Jeg tager den kun på til festen,
så Tess kan se mig med den. Og så sælger jeg den. Fair nok, ikke?
Hvilken fest?
-Hvad? Tess' fest. Vores fest. I morgen. -Åh gud. Jeg vil ikke til fest.
Hvad? Det bliver... sjovt.
Gør det? Mens halvdelen af landet skjuler sig, sulter, dør.
Jeg synes ikke, folk burde tage til fest.
Føler du skyld over at være ude, når vores venner er i skjul?
Gør du ikke?
Er det derfor, du går i kirke? For at overkomme skyldfølelsen?
Ja. Måske.
Jeg glemte at fortælle, jeg er et geni. Jeg ordnede Pfeffer-problemet.
Lotte kom forbi. Jeg tog hende med ud i køkkenet,
så han kunne høre hendes stemme.
-Hendes stemme? -Gennem ventilationsskakten.
Og at høre hende beroligede ham.
-Det kunne fungere. -Det gjorde det.
Altså, han takkede mig ti gange. Stoppede med at surmule.
Det er... perfekt.
Du er et geni!
Okay. Du må være meget, meget stille for hans sikkerheds skyld.
Ja.
Maya?
Okay.
Kom.
Hun sagde, de ikke kan blive længe. Hun tager en bold med.
Han kan lide at gribe bolden.
Han ser godt ud. Han ser sund ud.
-Han græder. Han kan ikke lide hende. -Nej, han...
fryser bare. Han fryser.
Nathan. Nathan!
-Hey, hey! -Nathan!
Maya, stop!
Nej, nej!
Lad mig se min søn! Nej! Nathan! Nathan!
Nej!
-Bep, hvad er det? -En overraskelse!
-Åh, du godeste! -Er det ikke utroligt?
Og se nu her.
-Wow! -Velkommen til Amsterdams sikreste sted.
Miep, du er tilbage! Har du et Hanukkah-mirakel med?
Ja, det er et mirakel, når man overvejer omstændighederne,
at jeg har skaffet nogle majroer og et pund ost.
Otto ville sige, vi skal glædes over, hvad vi har,
så jeg viser mig fra min bedste side.
Kom, dovne lille dame, hjælp mig med maden.
-Miep skal gøres klar til sin fest. -Jeg er klar.
Skal du have det der på?
-Ja? -Bestemt ikke.
-Altså, jo. Du ser elegant ud i den. -Ja.
-Du vil skille dig ud. -Og uden jakke.
Hvad? Nej, det er udenfor. Det er vældig koldt. Det er en skøjtefest.
Jeg er ligeglad. Du dækker ikke Ediths pragtfulde kjole
med en tung uldfrakke. Kan du forestille dig det?
Medmindre hun bruger en kort kappe.
Hvordan kan du overhovedet spørge om det?
Jamen, den ville passe perfekt til kjolen.
Du tager ikke den kappe. Min bedstemor gav mig den.
Altså, hun har den kjole på, jeg bar til opera-ballet.
-Og stoffet er fra Paris. -Hvad? Det er alt for fint.
-Jeg tager den ikke på. -Jo.
-Nej, nej, fru Frank, jeg... -Du kan ikke sige nej,
når hun har det ansigtsudtryk. Du vinder ikke.
Ja. Du skal tage den kjole på til festen. Den er så smuk.
Okay. Okay.
Åh, nej.
-Den kan hun ikke have på. -Anne, gå ind til kufferten
under min seng og hent kappen.
-Okay. -Det ser skrækkeligt ud. Af med den.
Ja, den går ikke. Nej, nej.
En katastrofe.
Hvad? Det er min bedste ven. Hun kender alt mit tøj.
-Hvad skal jeg sige til hende? -Du må lyve.
Bare sig, det er billige sager, men det ser dyrt ud.
Nej, jeg er så træt af at lyve for hende. Jeg hader det.
Jeg lyver for hende.
Hver gang jeg forestiller mig verden udenfor,
vores normale liv, og det er hver dag.
Når jeg forestiller mig folk i offentligheden...
at kramme mine veninder, spise et måltid på en restaurant, poste et brev...
så har jeg den kappe på.
Når livet er normalt, har jeg den kappe på.
Bær den kappe for mig i aften, Miep.
Tag pigen ud i verden.
Tak.
Der er du.
Så det her er stedet.
-Nu ved jeg, hvad hun ser i fyren. -Jeg troede, du blev hjemme.
Det vidste jeg ikke, var muligt.
Ved du hvad? Det er det. Bare gå hjem.
-Undskyld. Jeg ved... -Seriøst.
-Gå. Jeg har brug for... -...du har...
...at det her er sjovt.
Jeg vil huske, hvordan Tess og jeg var
før livet var en lang liste af bekymringer.
Jeg vil huske, hvordan vi to var,
for det aner jeg ikke længere.
Jeg vil bare derind, en enkelt aften og glemme...
at alt det her foregår. Jeg ved, det er selvisk.
Det ved jeg, men jeg vil huske, at tingene var gode,
så jeg kan tro på, at de bliver gode, når det her ender.
Og det kan du ikke. Og det er fint. Jeg er ærlig talt ligeglad. Bare...
bare gå hjem, så jeg kan more mig.
Nej.
Du ser smuk ud.
Det ved jeg.
Tak.
-Åh gud! -Wow!
Miep.
-Hej. -Hej!
Du godeste! Hej. Hvor er det godt at se jer.
-Tess, denne fest er... -Er den ikke bare?
Jamen dog. Du ser skøn ud.
-Er det... svanefjer? -Den er pragtfuld, ikke?
Det var... min mors. Værsgo.
-Og denne her. -Kom. Jeg er så spændt.
-Wow! Det er... -Jeg henter drinks.
-...vanvittigt. -Ja, ikke?
Havde du forestillet dig, det ville være sådan?
-Det er fuldstændig fantastisk. -Ikke sandt?
-Men hvor er skøjtebanen? -Det hele er klar udenfor.
Pigerne gider ikke lige nu. Men det kommer,
-nu, hvor du er her. -Pigerne?
Pigerne. De kan ikke vente med at møde dig. Hvor er de? Der! Kom.
Elke, Halle, det her er Miep.
-Hejsa. -Hej.
Min bedste ven siden tidernes morgen, og en slags inspiration
-for festen her. -Nej. Altså, det ved jeg nu ikke.
Det er vores ting. Det startede, da vi gik i skole.
Jeg er vild med halskæden. Er det sommerfugle?
-Hvor er den fra? -Faktisk
er det en gave fra hende her.
Tess, jeg hader dig. Din smag er så perfekt.
-Stop. -Tess siger, du laver marmelade.
Jeg sælger. Og ikke marmelade, men pektin. Det bruges til at gøre marmelade tykkere.
Jeg elsker marmelade.
Virkelig? Hvor godt. Det er... Ja.
Tess, hvor er alle henne? Hvor er alle de gamle...
Husk, jeg sagde, Kate var et nej.
Ja, men Helen, Leni? Altså, jeg genkender ingen her.
Taler du stadig med Helen og Leni?
To champagnes, tak.
-Seriøst? -Virkelig?
Og en stor whisky. Tak.
Altså, det... det er faktisk ikke så kompliceret
at re-konfigurere et anlæg.
Vi vil helst gerne tro... at disse personaliserede vogne,
de bare er leveringsvogne.
Men de her tank-kontrakter, som de talte om.
Gies, du kom!
Godt. du gør en indsats.
Mange tak.
-Ja, undskyld. Det her er Peter. -Godt at møde dig.
Du skal møde allesammen.
-Ja, jeg... jeg kommer over. -Okay.
-Jan! Kom og skøjt med mig! -Miep!
-Det er så sjovt. -Miep! Vi går nu.
Hvad? Hvad er der sket?
Dine venner er nazister, sådan er det.
-Jøsses, Jan. -Miep,
Daniel er NSB, og det er alle vennerne også.
Hvorfor siger du det?
Han har det skide emblem på. Du kan selv se det.
-Hvad? -Kom så!
Lad os få dem af.
-Jamen, det er jeg. -Han er alene.
Jeg tager jakkerne.
-Tess? -Hej. Har I mødt hinanden?
Er Daniel med i NSB?
-Hvad? -Han har et NSB-emblem på.
Miep, undskyld os et øjeblik.
-Hvad laver du? -Er han NSB? Bare sig det.
Han har emblemet på, okay?
Men det... er for syns skyld. For forretningen, okay?
Alle laver aftaler med...
-Tess, no! -Ikke nu, Miep. Vær sød.
Er alt okay?
Tess fortæller mig, du laver aftaler med nazisterne nu?
Min far ejer en virksomhed med autodele, så, ja.
-Vi har nogle kontrakter. -Hvad? Med folk
der ødelægger vores land, smider jøder ud, dræber dem?
For guds skyld, Miep.
Gies, hvor meget har pigen drukket?
Slet ikke nok. Ved du hvad,
-det overrasker mig ikke. -Stop.
-Du burde skamme dig. -Miep, stop.
-Og dig! Hvordan kan du... -Miep, stop, stop.
Gå udenfor.
Det er jeg ked af.
I ved, hvordan hun er. Et par drinks,
og så bliver hun den høje dommer og tramper på alle.
Tak for en fantastisk aften, virkelig. Det var skønt. Igen, undskyld.
Nej, nej. Tag dig en drink på vej ud.
-Tak. -Prøv at more jer.
Miep.
Hvad fanden var det? Sådan taler du ikke til mig.
-Du undskylder ikke for mig... -Hør her. Hør her.
De er nazister. Vi er omringet. Jeg tror, vi er de eneste, det ikke er.
Du kan blive anholdt. Og det gør intet godt for os,
og intet godt for vores venner.
Vi må vælge, hvornår vi bekæmper dem. De vælger ikke for os.
Okay?
Lad os kommer væk.
-Hvad er det? -Magi.
Du kom!
Med dette stearinlys forbinder vi os
med tusinder års mod og overlevelse.
Ligesom vores forfædre, Maccabees, gjorde oprør mod grækerne,
gør vi nu oprør på vores egen facon, lige her i dette anneks.
For på trods af deres forsøg på at udslette os
har Hitler og hans hær af gudløse soldater, endda tyvene
der ødelagde vores følelse af sikkerhed forleden aften,
er vi her, levende, og vi fejrer livet foran næserne på dem,
med venner, som hver dag sætter livet på spil for at beskytte os.
Så, på denne første Hanukkah-aften,
og for alle de aftener, der følger...
fejrer vi modet og ukueligheden
fra vores forfædre og fra os selv.
Som alle her ved, er jeg...
ikke en religiøs mand.
Jeg har hørt denne historie mange gange før, men...
normalt lytter jeg ikke efter.
Normalt har jeg for travlt med at tænke på maden, vi skal have at spise,
når historien er forbi.
Men i dag lyttede jeg.
Og den gav mig stor trøst, så...
tak, Hermann, for at. inde os om,
at alle disse historier fra fortiden viser os, hvordan vi må se fremad...
for at finde håb. Og jeg er taknemmelig for jer alle,
for at være del af min historie og for at give mig noget at håbe på.
Yishar koach!
Normalt ville vi have haft slik nu, men...
Jamen, først og fremmest, tak, fru Van Pels.
Der var så meget mad til festen.
Så...
-Nej da! -...værsgo.
Åh gud! I har kage med.
-Og småkager. -Roulade.
-Det er ikke alt. -Champagne!
-Hvordan gik festen? Var den god? -Åh, nej.
-Forfærdelig. -Jep.
Undskyld mig.
Anne har vist mig med sit længselsfulde blik,
dybe suk, og enkelte knap så sublime kommentarer,
at jeg har været selvisk ikke at dele min kurv.
Tilgiv mig, venner. Jeg skulle bruge lidt tid.
Det vil være en ære for mig, hvis I vil dele denne gave med mig.
Det vil være en stor, stor ære at spise det hele.
Fritz.
Hvor har du den halskæde fra?
Åh, det er bare noget, jeg skal pantsætte.
-En gave fra en ven. -Hvem? Hvem gav dig den?
Min bedste ven, Tess. Hvorfor? Hvad sker der?
Er hun jødisk?
Nej. Det er hun ikke. Hvorfor?
Må jeg se den?
Ja.
Hr. Frank, hvorfor?
Du skræmmer mig.
Min mors ven havde én under inkvisitionen,
da jøder skulle konvertere til kristendommen eller blive dræbt.
Kvinderne bar dem som en slags hemmelighed.
Når den er åben, er det en række sommerfugle,
men når man lukker den...
Beklager, Miep, men den var ikke din vens ejendel.
-Hun... hun har helt bestemt... -Den er nok stjålet.
Hvor godt kender du denne ven?
-Miep, stop. -Nej. Jeg vil ikke have den.
Jeg vil ikke have den.
Jeg vil ikke røre den. Hr. Frank må tro, jeg er et monster.
-Nej, han gør ej. -Tror du, Tess ved,
hvor Daniel har den fra?
Selvfølgelig gør hun det.
Gud. Jeg kender ingen mennesker længere.
Ikke engang dig.
-Jo, du gør. -Nej! Og du går i kirke.
Og du taler med Gud eller en præst. Du skal tale med mig.
-Jeg vil være nok. -Jeg går ikke i kirke.
Jeg gør det samme som dig.
-Hvad taler du om? -Du sagde ja til hr. Frank.
Jeg sagde også ja.
-Hvad? Skjuler du folk? -Jeg gør nogle ting, okay?
Jeg... jeg hjælper. Mere kan jeg ikke fortælle dig.
-Jan, nej. Aftalen var, ikke flere. -Nej, nej.
Hørte du ikke efter derinde?
De mennesker har mistet alt og alligevel gør de modstand.
Jeg må også gøre modstand.
Det skal jeg.
Vent. Nej. Please... Jeg skal sige dig noget vigtigt.
-Virkelig? Hvad? -Du skal blive her.
-Ja? -Ja... Please. Nej.
Nej, please. Red mig, nej!
Tess, halskæden, du gav mig, hvor har du fået den fra?
-Hvad? Hvorfor? -Bare svar mig.
Du opfører dig sært og dramatisk,
-og jeg er træt. -Svar mig!
Jamen, én, Daniel kender, solgte nogle smykker.
-Den er stjålet fra en jøde. -Hvad?
Nazisterne stjæler fra jøderne.
-Åh gud, Miep, det er så sent. -De dræber folk!
-Daniel dræber ikke folk. -Han er ikke et godt menneske, Tess.
Nej. Han gør forretning med dem. Han er ligeglad med, hvad de laver.
Hvordan ved du det? Du har ikke engang forsøgt at lære ham at kende.
Det er sådan, vi er nødt til at gøre nu, Miep.
Vi må gøre forretning med nazisterne.
Hvad skal vi ellers gøre?
Hvad?
"Hvad skal vi ellers gøre"?
Alt, Tess. Disse mennesker... er onde.
Kom nu, se på mig. Du er et godt menneske.
Min mor ligger for døden, Miep.
Og nu hun går bort er jeg helt alene.
-Daniel er alt, jeg har. -Du tager fejl. Du har mig.
Har jeg? For du er her ikke længere.
Tess, forlad ham. Please.
Jeg er blot én person, Miep.
At jeg forlader Daniel, stopper ikke krigen.
-Det vil ikke ændre noget. -Det vil ændre dig!
Det vil minde dig om, hvad der er korrekt.
Og hvad gør du for at hjælpe, andet end at dømme mig?
Ved du hvad? Du skal gå. Vær sød at gå.
-Tess, jeg beder dig. -Vær sød, Miep, gå.
Ved du hvad?
En dag slutter denne krig.
Og så skal du leve med dig selv.
Kan du hjælpe med at passe på den?
Jeg afleverer den til nogen, der kan.
Der er folk, der passer på den slags...
for dem, der kommer tilbage.
Er du okay?
Hvad er det, vi laver?
Vi skjuler folk og... og hvad så?
Vi beder dem om at højne humøret.
"Det skal nok gå. Bare vent."
-Vi gør mere end som så. -Vi gør ikke nok.
Vi må også skjule os.
Skjule vores loyalitet. Vi må skjule vort had.
Jeg kan ikke skjule mig meget længere. Jeg eksploderer.
Når man har det sådan, er der kun én ting at gøre.
Mere.
Rifler...
-pistoler, granater. -Hvad skal vi gøre?
Vi skal sætte ild til tingene.
Tekster af: Jakob Millung