AIEMMIN TAPAHTUNUTTA
Menemme piiloon. Siellä ollessamme sinun on tuotava meille ruokaa ja lääkkeitä.
Olette täällä piilossa. Teidän on oltava hiljaa.
Ei kävelyä, puhumista tai pihahdustakaan.
Kuinka herra Frank voi? -Hyvin.
Juutalaisia kuulemma etsitään. Se varmasti pelottaa.
Olisiko muutamaa lisää? Ja ehkä hieman lihaisampaa.
Tässä. Hieman lisää juustoa äitiparallenne.
Mistä saamme lisää ruokaa?
- Tunnetteko nämä lapset? - Kuka lapset toi?
SS:n mies toi heidät Miepin ja Janin kanssa.
Käski kadottaa heidät.
Jos teet tämän, autan teitä lastenne kanssa.
Asunto 214. Se on piirongin laatikossa.
- Paketti tärkeitä papereita. - Vai paperipaketti?
Miksi et kertonut minulle? Entä jos en olisi mennyt?
Ja he vievät lapsenlapseni.
He lähtevät tänä yönä. Viemme heidät Miepin kanssa.
TARINA POHJAUTUU TOSITAPAHTUMIIN. TAPAHTUMIA, SIJAINTEJA -
JA HAHMOJA ON LUOTU JA MUKAUTETTU TARINAAN SOPIVIKSI.
- Lahoja Sinterklaasia vartenko? - Kyllä. Sisarusteni lapsille.
Lempiaikani vuodesta.
- Eikö teidän? - Tämä vuosi vain on vaikea, vai mitä?
Mutta lapsena pidin siitä kovasti. Jätin aina kenkäni yöksi ulos.
Kirmasin aikaisin aamulla katsomaan, mitä Sinterklaas oli niihin pannut.
- Rehellisesti sanoen teen sitä yhä. - Tuoko hän mitään?
Kyllä. Rakkauskirjeitä. Mutta ne ovat mieheltäni.
Huomaatteko? Vaikeinakin vuosina keksimme tapoja juhlia.
Tästä puuttuu hieman, mutta minulla on rahaa työpaikallani.
Voisitteko varata nämä minulle hetkeksi? Palaan pian. Käyn vain toimistolla.
Tietenkin.
Voi ei.
Voi ei. Hyvä Luoja.
Olkaa yhä siellä.
Huhuu? Herra Frank?
Mitä...
Olkaa kunnossa, pyydän. Missä...?
Voi ei. Ei.
Herra Frank?
Herran tähden, missä he ovat? Huhuu?
Miep!
- Herran tähden. - Tänne murtauduttiin eilen.
Kuulin kaiken, mitä keittiössä tapahtui. Tuuletusaukko johtaa suoraan huoneeseeni.
- He yrittivät sisään ja ryskyttivät ovea. - Onneksi se oli lukossa.
Ja onneksi sinä tulit. Ja on sunnuntai.
Toimistot pengottiin täysin.
- Rahat ovat varmaankin viety. - Kaikkiko? Ei.
- Voi ei. Ei niitä rahoja. - Kyllä.
- Hetkinen. Mitä rahoja? - Ei mitään.
Hanukkalahjoja varten.
- Hanukkako? - Margot.
- En ole kuuro. - Mikä hanukka on?
Hanukkako? Sekö teitä huolettaa?
Sanoitte, että täällä on turvallista. Kutsuitte tätä linnoitukseksi.
Herra Pfeffer, eiköhän tuo riitä.
- Tohtori Pfeffer, rouva Frank! - Aivan.
Menetin kenties kaiken muun, mutta vaadin saada pitää sentään tittelini.
Emme paljastuneet vain siksi, että murtomiehet eivät saaneet lukkoa auki!
Ja miksi edes olemme varmoja,
että he olivat ryöstöpuuhissa? Ehkä he etsivät juutalaisia.
- Tohtori, älkää. - Vai linnoitus?
Uskoin teitä.
Ja avasimme ovemme teille. Älkää vastatko ystävällisyyteemme -
- pelottelemalla lapsiamme. - Lapsianne. Aivan.
Minun lapseni asuu Englannissa veljeni luona.
Hän on kaiketi unohtanut minut kuten varmasti Lottinikin.
Hän on kaikkeni. Jos...
Jos en ole täällä turvassa, voin yhtä hyvin mennä hänen luoksensa.
- Mitä? - Tri Pfeffer.
- Lähden kotiin. - Ei.
- Ei. Se on... - Mahdotonta.
- Lähden. - Se on vaarallista. Jos puhutte...
En puhu.
- Rauhoittukaa. - Miep!
Hiljaa!
Istukaa, pyydän.
Kukaan ei mene minnekään. Mutta puhutte asiaa, tohtori.
Ehkä piilopaikkamme ei olekaan niin salainen.
Se on pelkkä ovi, jonka voi avata. Asia on muutettava.
Ehkä tämän epäonnisen tapahtuman tarkoituksena -
oli estää tulevat onnettomuudet.
Vain juutalainen voi muuttaa tragedian siunaukseksi.
Lahjarahojen lisäksi ostokortit on viety. He putsasivat meidät täysin.
- Kaikki järjestyy kyllä. - Kuinka? Heillä ei ole ruokaa!
Tilanne voisi olla huonompikin. Naapurimme olisi voinut soittaa poliisin.
Älä nyt sinäkin ala.
- Mitä? - Enkö saa olla vihainen?
- Ehdin olla positiivinen myöhemminkin. - Tulin heti, kun pääsin. Miten he voivat?
- He lepäävät. Valvoivat koko yön. - Hyvä Luoja.
Meidän on tehtävä jotain ovelle. Se on peitettävä, tai...
Enkä tiedä, mitä teemme Pfefferin kanssa.
- Mikä häntä vaivaa? - Hänellä on todella vaikeaa.
Enkä tiennyt hänen lapsestaan. Miten?
Säälin Annea, kun Pfeffer on hänelle ankara.
Ajattelin aina, ettei Pfeffer ymmärrä lapsia.
Olin väärässä. Pfefferillä on poika. Hän on surullinen ja yksinäinen,
enkä koskaan ole hänelle ystävällinen.
- Miep, tämä ei ole syytäsi. - Tiedän sen!
Syy on natsien, mutta en voi huutaa heille, vai mitä?
Voi sentään.
Helpottiko?
Kyllä. Tuo tuntui oikein hyvältä. Olen pahoillani, herra Kugler.
No niin.
Selvä sitten. Voin korjata etuoven.
Kleiman saapuu pian. Yövymme täällä, jos roistot vaikka palaavat.
Ei meidän kaikkien kannata olla täällä. Menkää te vain.
Johtuuko tämä huutamisestani?
- Unohdin jo koko asian. - Voimmeko varmasti mennä?
Tietenkin. Menkää. Nauttikaa vapaapäivästä. Suojelen ystäviämme.
Meillä on koko päivä itsellemme.
En edes muista, mitä teimme sunnuntaisin. Muistatko sinä?
Emme tehneet yhtikäs mitään.
Tehdään sitten niin.
Sanoit, että sinun on tehtävä ostoksia. Minä lupasin tavata veljeni.
Näit hänet viime viikolla.
Kyllä, tiedän. Hänellä on ongelmia töissä.
Hän valmistaa juustoa. Voiko se olla vaikeaa?
- Et tiedäkään. - Tulen mukaasi.
Olen melko hyvä auttamaan muita ongelmissaan, enkö vain?
- Inhoat veljeäni. - Enhän.
Kutsut häntä Juustokessuksi.
Koska hän puhuu vain juustosta. Juuston historiasta,
rakenteesta, sen täydellisestä säilytyslämpötilasta. En ole pyhimys, Jan.
Mene kotiin. Hoidan asian nopeasti.
- Odotan sitten sinua. Sängyssä. - Hoidan sen siis erittäin nopeasti.
Näkemiin.
Ystäväni, voinen varmuudella todeta, että tänä vuonna -
moni meistä ei tunne samaa adventtiajan iloa kuin tavallisesti.
Kun ilmahyökkäysviranomainen valvoo kaupunkimme pimeyttä -
ja pakottaa meidät himmentämään jopa omien kotiemme valot,
metafora on helppo ymmärtää.
Nämä ovat vaikeita aikoja heille, jotka kantavat valoa.
Miep!
Paratkoon, mikä hätänä?
Jan sanoi tapaavansa veljensä.
Jan meni väärään suuntaan, ja lähdin hänen peräänsä...
- Se paskiainen! Pettääkö hän? - Ei! Sitäkin pahempaa. Hän käy kirkossa.
- Tämä ei ole naurun asia. - Älä nyt! Miehesi poikkeaa kirkkoon,
ja koko maailmasi murenee.
- Hulvatonta. - Hän ei ole uskovainen.
Nyt kai on.
Mutta minä en ole uskovainen. Kuten ei perheenikään.
He ovat sosialisteja, joka jo itsessään on kuin uskonto.
- Se on kultti. - Kultti, jota rakastan.
Luulin Janin ajattelevan samoin.
- Luulinkin kuulleeni äänesi. - Hei!
- Kuinka voit? - Hän on surun murtama,
koska aviomies pettää Jeesuksen kanssa.
Ole hiljaa! Älä kuuntele häntä. Voin hyvin.
Mieheni on käynyt salaa kirkossa, ja oloni on siksi kummallinen.
Löysitkö siis itsellesi kirkkomiehen? Se voi olla hyväkin asia.
Mutten sano varmaksi. Omani aina vain pettävät.
- Tessin isä... Älä edes kysy. - Emme kysykään. Tulehan.
Antoi hän sentään minulle tämän enkelin, vai mitä?
Tunnen kyllä sinut.
Hyvä on. Jätän teidät kahden.
- Poikkea useammin, Miep. - Toki. Oli ihana nähdä sinua.
Näkemiin.
Kuinka hän voi?
Hänen tilansa ole muuttunut.
Sädehoito ei auta.
Daniel kuuli saksalaisesta lääkäristä, joka käyttää kemikaaleja.
- Mutta enpä tiedä. Tutkimme asiaa. - Anteeksi, etten ole käynyt useammin.
En syytä sinua. Äitini on kuolemassa.
Se on melko masentavaa. On päiviä, jolloin en halua olla täällä itsekään.
Olenko siksi hirveä ihminen?
Et.
Minusta kyllä.
Ehkä menen kirkkoon Janin kanssa.
Miksei hän kertonut minulle?
- Hän valehteli. - Koska arvostelet aina toisia.
- Enhän. - Kylläpäs.
- Jopa minua. - Että arvostelen sinuako?
Kyllä. Sinulla on työpaikka.
- Sinulla on rahaa. - Ei paljoa.
Niin, mutta olet itsenäinen. Minulla ei ole työpaikkaa.
En arvostele sinua.
Hyvä on. Ehkä arvostelen itseäni.
- Sinulla on vaikka mitä. - Pelkkä poikaystävä.
Menet Pariisiin opiskelemaan muotia.
- Uskotko todella niin? - Kyllä.
- Heti, kun sota päättyy. - Herran tähden. Sota.
Inhoan sotaa.
- Sain juuri hyvän ajatuksen. - Mitä?
Tarvitsemme tauon sodasta, syövästä ja valehtelevista miehistä.
Pidetään luistelujuhlat.
- Luisteluko? - Pidimme niitä kouluaikoina. Muistatko?
Kanaalit eivät ole jäässä.
Pidämme sen sitten Danielin vanhemmilla.
Käsken puutarhurin ruiskuttaa pihan vedellä.
Siitä tulee luistinrata.
"Käsken puutarhurin ruiskuttaa pihan vedellä."
- "Siitä..." - Älä viitsi. Neiti Arvosteleva.
- Siinä hän on. Minähän sanoin. - Anteeksi.
Olemme kiitollisia avustanne.
En rehellisesti sanoen tiedä, onko minusta hyötyä.
Rouva on ollut kovin suunniltaan.
Hän on itkenyt ja kertonut haluavansa kuolla.
Jos väärät ihmiset kuulevat hänet,
voimme joutua vastuuseen juutalaisten piilottelusta.
Koko seurakuntani olisi vaarassa.
Siksi tulin tänne. Toivottavasti tämä rauhoittaa häntä.
Kerron itselleni...
Yritän pitää hänet elossa, mutta millä hinnalla?
Älkää pelätkö.
Hän on ystävä.
Päivää.
Minun nimeni on Jan.
Minulla on valokuva. Pojastanne.
Ilta oli jo hämärtymässä, mutta tein parhaani.
Siinä hän on.
Nuo kasvot. Tuo hymy. Se on poikamme.
Ei hän ole noin pitkä.
Hän on kasvanut. Siitä on kahdeksan kuukautta. Hän se on.
Ei tuo ole hän.
Otin kuvan itse kaksi päivää sitten. Uskokaa minua, hän on poikanne.
Missä hän on?
En voi kertoa, jotta hän pysyy turvassa.
Olen hänen äitinsä, mutten saa tietää?
- Olen hänen äitinsä! - Maya, rauhoitu.
Rauhoituko? Suostuttelit minut luopumaan hänestä.
Nyt haluan nähdä hänet enkä voi. En näe pikkupoikaani. Näen jonkun vieraan.
- Haluan nähdä poikani! Pikkuiseni! - Maya!
- Olkaa hiljaa, pyydän. - Maya. Hiljaa!
- Kuuntele. Tiedän kyllä. - Kaipaan poikaamme.
Tiedän sen. Kuulitko? Tiedän.
Luulin, että tämä toimisi.
Niin minäkin.
- Hei. Tuoksuu hyvältä. - Kokkaan turskaa.
- Rva Stoppelman... - Ulkona.
Minä käyn kylvyssä.
En viivy kauaa.
Olenko sinusta arvosteleva?
- En tiedä. Oletko? - Tessistä kyllä.
Tessistäkö? Niinkö?
Kävin hänen luonaan tänään,
kun sinä olit kirkossa.
Seurasin sinua. Et mennyt veljesi luokse.
- Seurasitko minua? - Luulin, että petät minua.
Että petän sinua?
Nyt sinä vain toistat sanojani.
En petä sinua.
Mutta vietit päivän mieluummin kirkossa kuin kanssani.
- Miep... - Ja valehtelit.
Mistä muusta valehtelet? Pelkäätkö, että arvostelen?
En...
Olen pahoillani. Minun ei olisi pitänyt valehdella.
Miksi menit kirkkoon?
Yritän löytää elämälleni tarkoituksen.
Enkö minä riitä?
- Eikö avioliittomme riitä? - Tietenkin.
Pohdin usein ensimmäistä liittoasi ja kuinka kasvoitte erillenne.
Miep, ei. Se... Tilanne on aivan erilainen.
Meillä menee hyvin. Erinomaisesti. Kävin vain kirkossa.
Anteeksi valheeni.
Kunpa vain pääsisimme ovesta eroon.
Mitä tarkoitat? Että muuraamme sen umpeenko?
Ei. Voisimme peittää sen vaikkapa valeseinällä.
Ja kuinkahan me sen teemme?
Miep, eräs nainen tuli tapaamaan sinua.
Ei kertonut syytä.
Lotti! Kaikki, tämä on... Tämä on ystäväni Carlotta, Lotti.
Hän on hammaslääkärini kihlattu. Olette kuulleet tohtori Pfefferistä.
- Hei. - Mukava tavata.
Päivää.
Miep, anteeksi että tulin yllättäen, mutta minulla on sinulle jotain.
Iloista Sinterklaasia.
Kiitos paljon. Ei sinun olisi tarvinnut.
Voimmeko puhua kahden?
Toki. Mennään keittiöön.
- Seuraa minua. - Selvä.
Pahoittelen yllätysvisiittiä, mutta kori on Fritzille.
- Niin kuvittelinkin. - Hanukkaa varten.
Jos vaikka käyt hänen luonaan maaseudulla lähipäivinä.
Käytkö?
- Itse asiassa kyllä. - Voisitko ottaa minut mukaasi?
Se oli vain hupsuttelua. Juhlasta tulee vain kovin yksinäinen.
Minun on tarkistettava eräs asia. Palaan pian.
Häiritsen sinua kesken töiden.
- Ei! - Minä menen.
Älä ole hölmö. Istu. Odota siinä.
Pane rasti tähän.
Älä. Se riittää.
Tohtori Pfeffer, minulla on teille yllätys.
Odottakaa täällä.
Pahoittelen viivästystä, Lotti. Näytä, mitä toit hänelle.
No, se on kovin tunteikas lahja.
Hän pitää tästä marmeladista.
Macaroneja -
ja suklaa-babkaa.
Tein sen itse.
Söimme ensimmäisillä treffeillämme savusilakkaa.
Kävelimme katukauppiaan ohitse, kun Fritz kääntyi puoleeni ja sanoi:
"Toivottavasti pidät silakasta. Koska jos pidät, olet unelmieni nainen."
Haluatko, että välitän hänelle jonkin viestin?
Että rakastan häntä.
Ja sano, että olen pysynyt vahvana, juuri kuten hän käski.
Kehota häntäkin pysymään vahvana.
Olemme pian taas yhdessä.
Et tiedäkään, minkä lahjan annoit.
- Hän on ihastuttava. - Kyllä.
Sitä hän todella on.
- Haluan suklaa-babkaa. - Anne.
Niin minäkin.
- Kalverstraat. - Maksa!
No, jos kerran aion kirjailijaksi, on kai totuttava köyhyyteen.
Tai ehkä sinusta tulee tähti.
Tupa täynnä!
Jos etsit sitä koria, se on yhä hänen sänkynsä päässä.
En.
Siinähän se.
- Hän kiusoittelee meitä sillä. Töykeää. - Kiltisti nyt.
Sano se hänelle. Meillä ei ole mitään hanukaksi.
Meillä on toisemme.
Teetkö noin vain ärsyttääksesi?
- Miten? - "Meillä on toisemme."
Se on toki totta, mutta macaronkin kelpaisi.
- Hei, kaikki. - Se on sängynpäädyssä.
- Mitä? Yhäkö? - Ainakin Miepin suunnitelma toimii.
Pfeffer ei enää höpise lähtemisestä.
"Se on tohtori Pfeffer."
Peter.
Anteeksi. Halusin todella tehdä hanukasta erityisen.
Keksin. Meille voi tulla erityisvieras. Miep, sinä voit tulla.
Kyllä.
- Kyllä, tule huomenna hanukkaan. - Margot voi laulaa!
- Kiltti. - Kuulostaa ihanalta,
mutten voi. Minulla on huomenna eräs juhla.
Juhla.
- Millainen? - Niin, millainen?
Ei mitenkään erityinen. Järjestän ystäväni Tessin kanssa -
- pikku luistelujuhlan. - Kuinka kaipaankaan luistelua.
- Ja juhlia. - Ja ystäviä.
Kutsuin kaikki, ja he lupasivat tulla. Joten...
Erinomaista. Kat?
Kat ei käy enää juhlissa. Hän on kuin siitostamma.
Puskee lapsia valoakin nopeammin.
Sofia?
Ei. Kinasimme hieman Sofian kanssa.
- Mitä? Mistä? - Koska kutsuin Katia siitostammaksi.
- He ovat sisaria. - Unohdin sen.
Ei enää huolehdita vieraista. Haluan puhua koristeista -
- ja pitopalvelusta... - Mistä?
Pitopalvelusta. Lopeta tuo huomauttelusi.
Lahjat. Tässä.
- Minulla on sinulle jotain. - Ei! Sovimme, ettemme osta lahjoja -
- sodan takia. - Tiedän, mutta muutin mieleni.
Aion nyt sanoa jotain, etkä sinä saa nauraa. Onko selvä?
Jos naurat, minua alkaa nolottaa. Sitten nauran, aivastelen ja itken...
Ja teet ruman ilmeen itkiessä.
Lopeta! No niin.
Kun ensin tapasimme, olit hintelä tytönruipelo,
joka oli juuri saapunut Viennasta.
Ja minä olin tyttö vailla isää ja ystävää.
Mutta yhdessä teimme maailmasta hieman vähemmän yksinäisen.
Ja kun tulit käymään toissapäivänä, tajusin kaivanneeni sinua kovasti.
Ystävistäni parhain.
Joka ei ole enää hintelä ja outo.
Olet muuttunut joksikin uskomattomaksi.
Olet kuin kaunis perhonen.
Avaa lahja.
- Vautsi. Perhosiako? - Safiireja.
Ja ketju on oikeaa kultaa.
Olet ansainnut sen. Älä siis aloita hölynpölyäsi, sopiiko?
- Kaunis. - Anna, kun minä.
Tule.
Miten sinulla oli tähän varaa?
Minulla on rikas ja antelias poikaystävä.
Todella nätti. Ehkä nukun se päällä.
Käytän sitä mahdollisimman paljon, ennen kuin se on myytävä.
Minun on pakko myydä se, vai mitä?
Ja tämä on...
Tämä on kaunein ikinä omistamani asia. Mutta enhän ostanut sitä. Se oli lahja.
Ja sillä välin Anne Frankilla ei ole rahaa edes yhteen hanukkakaramelliin.
Ei. Myyn sen. Käytän sitä juhlassa,
jotta Tess näkee sen minulla. Sitten myyn sen. Eikö niin?
Mikä juhla?
- Mitä? Meidän juhlamme. Huomenna. - Taivas. En tahdo mennä juhlaan.
Mitä? Siitä tulee hauskaa.
Niinkö? Kun puolet maasta on piilossa nälissään ja kuolemaisillaan.
Minusta kenenkään ei pitäisi juhlia.
Podetko syyllisyyttä siitä, että saat elää vapaasti?
Etkö sinä?
Siksikö käyt kirkossa? Hoidat syyllisyydentuntoasi.
Niin. Ehkä.
Unohdin kertoa. Olen nero. Korjasin ongelman Pfefferin kanssa.
Lotti tuli käymään. Vein Lotin keittiöön, jotta Pfeffer kuuli hänet.
- Hänen äänensäkö? - Tuuletusaukosta. Se rauhoitti hänet.
- Se voisi toimia. - Se toimi.
Pfeffer kiitti ainakin kymmenesti. Lopetti yrmyilyn.
Sepä täydellistä.
Olet todella nero!
No niin. Teidän on oltava todella hiljaa hänen turvallisuutensa tähden.
Kyllä.
Maya?
No niin.
Tulkaa.
Nainen ei voi viipyä pitkään. Hän tuo pallon mukanaan.
Poika tykkää kopitella.
Hän näyttää hyvältä. Poika näyttää terveeltä.
- Poika itkee. Hän ei pidä naisesta. - Ei. Hänen on vain kylmä.
Nathan!
- Hei! - Nathan!
Maya, pysähdy!
Ei!
Haluan nähdä poikani! Ei! Nathan!
Ei!
- Bep, mitä nyt? - Se on yllätys!
- Herran tähden. - Eikö se olekin uskomaton?
Katso nyt tätä.
- Vautsi! - Amsterdamin turvallisin paikka.
Miep, sinä palasit! Toitko tullessasi hanukan ihmeen?
Olosuhteet huomioon ottaen on pienoinen ihme,
että sain tuotua nauriita ja juustopalan.
Otto käskisi olla tyytyväinen siihen, mitä meillä on. Pidän sen nyt mielessäni.
Tule, neitiseni. Tehdään ruokaa.
- Miep valmistautuu juhlaansa. - Olen jo valmis.
Ethän vain mene tuossa?
- Kyllä. - Et todellakaan.
Kyllä. Näytät hienostuneelta tässä.
- Erotut joukosta. - Eikä takkia.
Mitä? Juhla on ulkona. On todella kylmä. Juhlissa luistellaan.
Se ei kiinnosta minua. Et peitä Edithin upeaa mekkoa -
paksulla villatakilla. Voitko kuvitella?
Ellei hän sitten pane lyhyttä hartiaviittaa.
Kuinka voit edes pyytää sellaista?
No, se sopisi täydellisesti mekkoon.
Et ota hartiaviittaa. Isoäitini antoi sen minulle.
Käytin tuota mekkoa oopperan tanssiaisissa.
- Kangas on Pariisista. - Mitä? Tämä on aivan liian hieno.
- En pane tätä. - Kyllä.
- Ei. Rouva Frank... - Hän ei luovuta,
kun ilme on tuollainen. Pelisi on pelattu.
Panet tuon mekon juhlaan. Se on aivan upea.
Hyvä on.
Voi ei.
- Ei hän voi panna tuota. - Anne, kultaseni. Sänkyni alla -
on arkku. Ota hartiaviitta sieltä.
- Selvä. - Tuo on kammottava. Riisu se.
Se ei toimi. Ei lainkaan.
Katastrofi.
Mitä? Tess on paras ystäväni. Hän tuntee kaikki vaatteeni.
- Mitä kerron hänelle? - Sinun on valehdeltava.
Sano, että ne vain näyttävät kalliilta.
En tahdo valehdella hänelle. Inhoan sitä.
Valehtelen hänelle.
Aina, kun kuvittelen maailmaa huoneiden ulkopuolella,
normaaleja elämiämme... Eli joka päivä.
Kun ajattelen ihmisten näkemistä kadulla,
ystävieni halaamista, ravintolassa syömistä, kirjeen postittamista...
Päälläni on tämä hartiaviitta.
Kun elämä on normaalia, käytän tätä viittaa.
Käytä sitä puolestani tänä iltana, Miep.
Vie tyttö näkemään ulkomaailmaa.
Kiitos.
Siinähän sinä.
Tämä on siis se paikka.
- Nyt ymmärrän Tessin ihastusta. - Luulin, ettet tule.
- En tiennyt sen olevan mahdollista. - Tiedätkö mitä? Se on. Mene kotiin.
- Anteeksi. Tiedän, että haluat tämän... - Olen tosissani. Tämän on oltava hauskaa.
Minun on muistettava elämä Tessin kanssa ennen kaikkia huolia ja murheita.
Ja millaista elämä kanssasi oli, koska nyt minulla ei ole siitä hajuakaan.
Haluan mennä juhlaan ja yhden illan ajan unohtaa -
kaiken tämän. Tiedän, että olen itsekäs.
Tiedän sen. Mutta haluan muistaa hyvät asiat,
jotta voin uskoa niiden paluuseen kaiken lopuksi.
Ja sinä et voi tehdä niin. Se ei haittaa. En välitä siitä. Mene...
Mene vain kotiin, jotta voin pitää hauskaa.
En.
Näytät kauniilta.
Tiedän.
Kiitos.
Herran paratkoon!
Miep.
Hei.
Tavaton! Hei. Mukavaa nähdä teitä kumpaakin.
- Tess, juhla on... - Eikö vain?
Katso sinua. Ihastuttava.
- Onko tämä joutsenta? - Eikö olekin upea?
Se oli äitini. Tässä, voisitko?
- Ja tämä. - Tule. Olen todella innoissani.
- Tämä on mielipuolista. - Eikö vain?
Osasitko odottaa tätä?
- Tämä on aivan uskomatonta. - Eikö olekin?
- Mutta missä luistinrata on? - Se on ulkona.
- Tytöt eivät vielä innostuneet siitä... - Ketkä tytöt?
He tahtovat tavata sinut. Missä he ovat? Tuolla!
Elke, Halle, tämä on Miep.
- Iltaa. - Hei!
Pitkäaikainen paras ystäväni ja juhlan -
- inspiraatio. - Ei. Enpä tiedä siitä.
Mutta järjestimme näitä yhdessä nuorina.
Ihastuttava kaulakoru. Ovatko nuo perhosia?
- Mistä sait sen? - Oikeastaan se oli lahja häneltä.
Tess, inhoan sinua. Makusi on virheetön.
- Lopeta. - Tessin mukaan teet hilloa.
Myyn sitä. Se ei ole hilloa. Myyn pektiiniä, jolla hillo hyydytetään.
Rakastan hilloa.
Niinkö? Sepä hienoa...
- Tess, missä kaikki ovat? Missä vanhat... - Minähän kerroin, ettei Kat pääse.
Mutta entä Helen ja Leni? En tunne täältä ketään.
Puhutko yhä Helenille ja Lenille?
Kaksi samppanjaa, kiitos.
- Oikeastiko? - Todellako?
Ja iso skottiviski. Kiitos.
Tiedätkö, tehtaan uudelleenjärjestäminen ei ole kovin monimutkaista.
Miehistönkuljetusajoneuvot ovat vain ikään kuin jakelurekkoja.
Mutta ne mainitut panssarivaunusopimukset...
Gies, sinä tulit!
Ihan laittauduitkin.
Paljon kiitoksia.
- Anteeksi. Tämä on Peter. - Hauska tavata.
Tule tapaamaan toiset.
- Kyllä. Tulen tuota pikaa. - Selvä.
- Jan! Tule luistelemaan! Tämä on kivaa! - Miep! Lähdetään täältä.
Mitä tapahtui?
Kaverisi ovat natseja. Se tapahtui.
- Jessus, Jan. - Miep,
Daniel on NSB:ssä, kuten ovat hänen ystävänsäkin.
Miksi väität noin?
Hänellä on se hiton rintaneula. Tule itse katsomaan.
- Mitä? - Tule!
Riisutaan aluksi nuo.
- No, minä olen. - Hän on yksin.
Haen takit.
- Tess? - Hei. Tapasitteko jo?
Onko Daniel NSB:ssä?
- Mitä? - Hänellä on rintaneula.
Miep... Suokaa meille hetkinen.
- Mitä teet? - Onko hän NSB:ssä? Kerro.
Hänellä on rintaneula,
mutta vain muodon vuoksi. Liiketoimia varten. Hänen partnerinsa...
- Tess, ei! - Ei nyt, Miep. Älä tee tätä.
Onko kaikki kunnossa?
Tessin mukaan käyt nyt kauppaa natsien kanssa.
Isäni valmistaa osia autoihin, joten kyllä, teimme sopimuksia.
He tuhoavat maamme ja uudelleensijoittavat ja tappavat juutalaisia.
- Taivaan tähden, Miep. - Gies, paljonko tyttösi oikein joi?
- En tarpeeksi. En ole edes yllättynyt. - Lopeta.
- Häpeäisit itseäsi. - Älä.
- Ja sinä! Kuinka voit... - Miep. Lopeta.
Mene ulos.
Pahoittelen tuota. Tunnette Mepin. Hän juo pari lasillista -
ja alkaa surutta arvostella toisia.
Kiitos fantastisesta illasta. Se oli ihastuttava. Anteeksi vielä kerran.
Ota paukku mukaan kotimatkalle.
- Kiitos. - Yritä pitää vähän hauskaa.
Miep.
Mitä hittoa tuo oli? Älä puhu minulle noin.
- Et pyydä anteeksi puolestani... - Kuuntele minua!
He ovat natseja. Jokainen ympärillämme. Olemme kai ainoat, jotka eivät ole.
Joudut vielä pidätetyksi. Eikä se ole hyväksi meille,
eikä varsinkaan ystävillemme.
Meidän on valittava oikea aika taistella. Älä anna heidän valita puolestamme.
Onko selvä?
Lähdetään täältä.
- Mitä tämä on? - Taikaa.
Te tulitte!
Tämän kynttilän syttyessä tulemme osaksi tuhansien vuosien selviytymistarinaa.
Aivan kuten esi-isämme makkabealaiset, jotka kapinoivat kreikkalaisia vastaan,
mekin kapinoimme nyt omalla tavallamme tässä huoneessa.
Yrityksistään huolimatta herra Hitler jumalattomine upseereineen,
tai edes tunkeutujat, jotka murskasivat turvallisuudentunteemme toissayönä,
eivät voi häätää meitä täältä. Elämme ja juhlimme heidän silmiensä alla -
ystäviemme suojassa, jotka vaarantavat elämänsä päivittäin vuoksemme.
Tänä ensimmäisenä hanukan yönä, kuten kaikkina sitä seuraavinakin,
juhlimme sekä esi-isiemme että meidän -
loputonta rohkeutta ja lannistumattomuutta.
Kuten tiedätte, minä -
en ole uskovainen mies.
Olen kuullut tämän tarinan useasti ennenkin, mutta -
yleensä en kuuntele.
Yleensä mietin jo malttamattomana tarinan jälkeen tarjottavaa ruokaa.
Mutta tänään kuuntelin.
Ja se lohdutti minua suuresti, joten -
kiitos, Hermann, että muistutit meitä siitä,
kuinka menneisyyden tarinat neuvovat meitä pitämään katseen tulevassa -
ja antavat meille toivoa. Olen kiitollinen teille kaikille siitä,
että olette osa tarinaani ja että annatte minulle toivoa tulevasta.
Yishar koach!
Yleensä tarjoaisimme nyt makeisia, mutta...
Ensinnäkin, herra Van Pels, kiitos.
Juhlassa oli tarjolla kovin paljon ruokaa.
Joten...
- Ettehän. - ...tässä.
Taivaan tähden! Kakkua!
- Ja keksejä. - Kääretorttua.
- Eikä siinä kaikki. - Samppanjaa!
- Oliko juhlassa hauskaa? - Ei.
Siellä oli kamalaa.
Pahoitteluni.
Anne on tehnyt minulle sangen selväksi kaipaavin katsein,
raskain huokauksin sekä melko suorasanaisin kommentein,
että olen ollut itsekäs, kun en ole jakanut lahjakoriani.
Pahoitteluni, ystäväni. Tarvitsin vain hetken.
Olisi kunnia jakaa lahjani kanssanne.
Meille olisi erittäin suuri kunnia syödä se tyhjäksi.
Fritz.
Mistä sait tuon kaulakorun?
Ai, tämän. Aioin pantata sen.
- Se oli lahja ystävältä. - Keneltä? Kuka sen antoi?
Paras ystäväni, Tess. Miksi? Mitä nyt?
Onko hän juutalainen?
Ei ole. Miksi?
Saanko katsoa sitä?
Kyllä.
Herra Frank, miksi?
Pelotatte minua.
Äitini ystävällä oli samanlainen inkvisition aikoihin,
kun juutalaisten piti kääntyä kristityiksi tai kuolla.
Naisilla oli näitä salaisena merkkinä.
Kun koru on auki, se on perhosten nauha, mutta kun sen sulkee...
Anteeksi, Miep, ystäväsi ei olisi saanut antaa tätä.
- Hän ei olisi... - Se varmaankin varastettiin.
Kuinka hyvin tunnet ystäväsi?
- Miep, lopeta. - Ei. Minä en... En halua sitä.
En halua sitä. En halua koskea siihen. Herra Frank pitää minua varmasti hirviönä.
- Ei pidä. - Tietääköhän Tess?
- Tietääköhän hän, mistä Daniel sai sen? - Tietenkin.
Luoja. En enää tunne ketään.
En edes sinua.
- Kyllä tunnet. - En! Käyt kirkossa.
Puhut Jumalalle tai papille. Haluan, että puhut minulle.
- Haluan riittää sinulle. - En käy kirkossa.
Teen samaa kuin sinäkin.
- Mitä tarkoitat? - Myönnyit herra Frankin ehdotukseen.
Minä tein samoin.
- Mitä? Onko sinulla ihmisiä piilossa? - Teen asioita, onko selvä?
Minä autan. En voi kertoa enempää.
- Sovimme, ettemme tee enempää. - Etkö kuunnellut sisällä?
He menettivät kaiken ja silti jaksavat taistella vastaan.
Minunkin on tehtävä niin.
Minun on pakko.
Odota. Ei. Minulla on tärkeää kerrottavaa.
- Niinkö? Mitä? - Jäisit tänne.
- Niinkö? - Kyllä. Pyydän. Ei!
Ei, pyydän. Ei, pelasta minut!
Tess, mistä sait antamasi kaulakorun?
- Mitä? Miksi? - Vastaa vain.
Olet outo ja dramaattinen.
- Olen väsynyt. - Vastaa!
Joku Danielin tuttu myi koruja.
- Se varastettiin juutalaiselta. - Mitä?
Natsit varastavat heiltä.
- Herran tähden, Miep. On jo myöhä. - He tappavat ihmisiä!
- Daniel ei tapa ketään. - Hän ei ole hyvä ihminen!
Daniel käy kauppaa natsien kanssa. Häntä ei häiritse heidän tekonsa.
Mistä sinä sen tietäisit? Et ole edes viitsinyt tutustua häneen.
Meidän on tehtävä näin selviytyäksemme.
Meidän on pakko käydä kauppaa natsien kanssa.
Mitä sitten pitäisi tehdä?
Mitä?
"Mitä sitten pitäisi tehdä?"
Mitä tahansa, Tess. Nämä ihmiset ovat pahoja.
Älä nyt. Katso minuun. Olet hyvä ihminen.
Äitini on kuolemaisillaan, Miep. Ja kun hän on poissa, olen yksin.
- Daniel on kaikkeni. - Olet väärässä. Sinulla on minut.
Niinkö? Koska näen sinua tuskin koskaan.
Tess, jätä hänet. Pyydän.
Olen vain yksi ihminen, Miep. Vaikka jättäisin Danielin, sota ei pääty.
- Se ei muuta mitään. - Se muuttaa sinua!
Se muistuttaa sinua siitä, mikä on oikein.
Mitä muuta sinä muka teet auttaaksesi kuin arvostelet minua?
Tiedätkö mitä? Haluan, että lähdet. Pyydän, mene.
- Tess, kiltti. - Pyydän. Miep, mene.
Tiedätkö,
jonain päivänä sota päättyy.
Ja sinun on elettävä itsesi kanssa.
Voisitko auttaa? Pitää sen jossain turvassa.
Välitän sen eteenpäin.
Henkilölle, joka säilyttää tällaisia esineitä heille, jotka palaavat.
Oletko kunnossa?
Mitä me oikein teemme?
Pidämme ihmisiä piilossa, ja sitten mitä?
Meidän on rohkaistava heitä.
"Kaikki kääntyy vielä parhain päin. Odottakaa vain."
- Teemme enemmänkin. - Muttemme tarpeeksi.
Olemme itsekin piilossa.
Pidämme uskollisuutemme piilossa, vihamme piilossa.
En pysty siihen paljoa kauempaa. Räjähdän pian.
Kokemukseni mukaan tuohon tunteeseen auttaa vain yksi asia.
On tehtävä lisää.
Kiväärejä,
- pistooleja, kranaatteja. - Mitä teemme?
Tulemme pois piilosta.
Tekstitys: Vesa Puosi