TIDLIGERE PÅ A SMALL LIGHT
Vi skal gjemme oss. Når vi er der,
vil jeg trenge din hjelp med å skaffe mat og medisin.
Dette er gjemmested. Du må være stille.
Du kan ikke gå, snakke, eller lage noen lyder overhodet.
-Hvordan har herr Frank det? -Fint.
Jeg har hørt de slår ned på jødene. Det må være skremmende.
Kan du avse noen flere? Noen med mer kjøtt, kanskje?
Vær så god. Ekstra ost for din stakkars mor.
Hvordan skal vi fortsette med å skaffe mer mat?
-Kjenner du disse barna? -Hvem tok med barna hit?
En eller annen SS-mann. Han etterlot dem hos Miep og Jan
og sa at de ikke skulle være der når han kom tilbake.
Gjør dette for meg, og jeg hjelper deg med ungene.
Det er leilighet 214. De lot det ligge i en kommodeskuff.
-En bunt med viktige papirer. -En bunt med papirer!
Hvorfor i helvete fortalte du meg ikke? Hva om jeg etterlot det der?
Og de tar barnebarna mine?
De må dra i kveld. Miep og jeg gjør det.
HISTORIEN ER INSPIRERT AV EKTE BEGIVENHETER. ENKELTE HENDELSER, STEDER
OG KARAKTERER ER SKAPT ELLER FORANDRET FOR DRAMATISKE FORMÅL
-Sinterklaas gaver? -Ja, ja. For mine nieser og nevøer.
Min favoritt tid på året.
-Ikke din? -Det er bare tøft i år, ikke sant?
Jeg elsket det da jeg var liten.
Jeg pleide å sette frem skoene kvelden før,
våkne tidlig om morgenen,
og kjappe meg ut for å se hva Sinterklaas hadde gitt meg.
-For å være ærlig, gjør jeg det fortsatt. -Ga han deg noe?
Ja. Kjærlighetskort. Men de er fra mannen min.
Selv i et tøft år, finner vi en måte å feire på.
Ja.
Jeg har… jeg har ikke nok, men jeg har… penger liggende på jobb.
Vil du ha noe imot å reservere disse for noen øyeblikk?
Jeg kommer tilbake. Stikker bare innom kontoret.
Selvfølgelig.
Å, nei.
Nei, nei, nei. Herregud.
Vær så snill og vær der.
Hallo? Herr Frank?
Hva…
Vær så snill, vær i orden. Hvor?
Å, nei. Nei, nei.
Herr Frank?
Herregud, hvor er de? Hallo?
Miep!
-Herregud. -Noen menn brøyt seg inn i natt.
Jeg hørte alt fra kjøkkenet.
Utløpet går rett opp til rommet mitt.
De prøvde å bryte seg inn. De hivde i dørhåndtaket.
Takk gud for at døra var låst.
Og takk og lov for at du kom inn. Og det er søndag.
Kontoret er fullstendig ransaket.
-Jeg tror pengene er borte. -Alle pengene er borte? Nei.
-Å, nei. Ikke de pengene. -Ja.
-Vent, hvilke penger? -Ingenting. Det går fint.
Det er våre Hanukka-gaver.
-Hanukka? -Margot.
-Ja, jeg har ører, så jeg hører ting. -Hva mener hun med Hanukka?
Hanukka? Dere er bekymret for Hanukka?
Jeg ble fortalt at dette stedet var trygt. En festning, sa dere.
Herr Pfeffer, jeg tror alle har fått nok.
-Det er "Doktor Pfeffer," fru Frank! -Ja.
Jeg kan ha mistet alt annet,
men jeg må insistere at dere i det minste lar meg beholde det.
Ja.
Det eneste som forhindret oss i å bli avslørt
var at tyvene manglet handlingsevnen til å åpne en låst dør!
Og for den saks skyld, hvorfor er vi så sikre
på at de i det hele tatt var tyver? De kunne ha lett etter jøder.
-Doktor, vær så snill. -En festning.
Jeg… jeg trodde dere.
Ja, og vi tok deg hjertelig imot. Vennligst ikke gjengjeld oss
-ved å utsette barna våre for frykt. -Dine barn. Ja. Vel,
mitt barn bor i England med broren min,
og har nok glemt meg nå, og Lotte, glemmer meg nok snart også.
Hun er alt jeg har igjen. Hvis…
Hvis jeg ikke er trygg her, kan jeg like godt være med henne.
-Hvor skal du? -Dr. Pfeffer.
-Pakker sakene mine. Jeg drar hjem. -Nei.
-Nei, nei, nei, nei, nei. Dette er ikke… -Det er umulig.
-Prøv å stopp meg. -Det er ikke trygt. Hvis du snakker med…
Jeg vil ikke si noe.
-Ro dere ned. -Miep, Miep, Miep!
Stille!
Vennligst sett dere ned.
Ingen skal dra. Men du har et poeng, Doktor.
Kanskje gjemmestedet vårt ikke er så hemmelig.
Det er bare en dør. Hvem som helst kan åpne den. Vi må ordne det.
Kanskje denne uheldigheten har rammet oss
for å forhindre noe verre senere.
Det er typisk en jøde å gjøre en tragedie om til en velsignelse.
Ikke bare gavepengene, men konvolutten
der jeg har rasjonsbøkene. De har tatt alt.
Det vil gå fint.
Hvordan? Hvordan? De kommer ikke til å ha noe mat.
Kunne ha vært verre.
Tenk om en velmenende nabo ringte politiet?
Ikke gjør det der du også.
-Gjøre hva? -Kan jeg ikke bare få være sint
før jeg ser lyst på det?
Kom så kjapt jeg kunne. Hvordan er de?
De hviler. De var oppe hele natten.
Herregud.
Vi må gjøre noe med døren til annekset.
Jeg vet ikke. Dekke det til eller…
Og jeg vet ikke hva vi skal gjøre med Pfeffer.
-Hva er i veien med Pfeffer? -Han sliter veldig.
Og jeg visste ikke at han hadde en unge. Hvordan visste jeg ikke det?
Jeg har alltid medfølelse med Anne når han ikke er tålmodig.
Jeg tenker, "Han er en bølle som ikke forstår barn."
Men det gjør han. Han har en sønn. Han er trist og ensom,
og jeg var aldri, aldri snill med ham.
-Miep, dette er ikke din skyld. -Jeg vet at det ikke er min skyld!
Det er nazistene sin skyld, men jeg kan da ikke rope på dem?
Huff da.
Føler du deg bedre?
Ja, ja. Det føltes godt, faktisk. Jeg… jeg beklager, herr Kugler.
Akkurat.
Okey. Jeg kan fikse døren.
Kleiman vil være her snart. Vi sover her i natt
i tilfelle tyvene kommer tilbake.
Ingen grunn til at vi alle er her. Dere kan dra.
Var det fordi jeg ropte til deg?
-Allerede glemt. -Er du sikker på det er greit at vi drar?
Selvfølgelig. Gå. Nyt fridagen. Jeg vil beskytte vennene våre.
Vi har jo en fridag nå.
Jeg husker ikke hva vi pleide å gjøre på en søndag, gjør du?
Det er fordi vi pleide å gjøre absolutt ingenting.
Å, okey. Da gjør vi det.
Du sa du måtte handle. Jeg har sagt ja til å møte broren min.
Du så ham forrige uke.
Ja, jeg vet. Jeg… Han… han har noen vanskeligheter på jobb.
Han lager ost. Hvor vanskelig kan det være?
-Du ville blitt overrasket. -Jeg blir med.
Jeg er ganske flink til å hjelpe folk ut av vanskeligheter, ikke sant?
-Du hater broren min. Jeg hater ham ikke.
Det gjør du. Du kaller ham "Formannen for ost."
Ja, men det er fordi han kun snakker om ost. Historien til ost,
konsistensen til ost, den perfekte temperaturen
for å oppbevare ost. Jeg er ingen helgen, Jan.
Gå hjem. Jeg skal være kjapp.
Jeg venter i senga.
Jeg skal være veldig kjapp.
Ha det.
Venner. Det kan trygt sies at i år,
har ikke mange av oss opplevd gleden som adventstiden vanligvis medfører.
Og med luftvernledere som håndhever mørklegging…
tvinger oss til å slukke lysene, selv i våre egne hjem…
Man trenger ikke å lete lenge etter metaforen
Disse er farlige tider å være bærere av lys.
Miep!
Herregud, hva er i veien?
Jan sa han skulle se broren sin,
men han gikk i feil retning, så jeg fulgte ham og…
-Den drittsekken. Er han utro? -Nei, nei! Verre enn det.
Han går i kirka.
-Det er ikke morsomt. -Kom igjen, da! Mannen din går i kirka
og du oppfører deg som det er verdens ende.
-Det er morsomt. -Han er ikke religiøs.
Jeg tror han er det nå.
Men jeg er ikke religiøs. Familien min er ikke religiøs.
De er en gjeng med sosialister, som er en religion, spør du meg.
-Det er en sekt. -En sekt jeg elsker,
og en jeg trodde Jan også gjorde.
-Jeg tenkte meg jeg hørte stemmen din. -Hei!
-Hvordan har du det, kjære? -Hun har det forferdelig
fordi mannen hennes er utro med Jesus.
Hold munn! Ikke hør på henne. Nei, jeg har det fint…
mannen min sniker seg til kirka, og det fikk meg til å føle meg merkelig.
Har du skaffet deg en kirkelig en? Det kan være en god ting.
Jeg ville ikke visst. Jeg velger kun de utroe.
-Tess sin far, det er sin egen historie. -Nei, det vil vi ikke høre. Kom igjen.
Men han ga meg den engelen.
Jeg vet hvordan du er.
Okey. Jeg gir dere litt tid for dere selv.
-Ikke vær en fremmed, Miep. -Det vil jeg ikke. Fint å se deg.
Ha det.
Hvordan har hun det?
Det er det samme.
Ja.
Radioterapien funker ikke.
Daniel sier at han har hørt om en tysk lege som bruker kjemikalier,
-så jeg vet ikke. Vi kikker på det. -Unnskyld for at jeg ikke har vært her.
Jeg kan ikke klandre deg. Moren min er i ferd med å dø.
Det er ganske deprimerende.
Noen dager vil selv ikke jeg være her.
Gjør det meg forferdelig?
Nei.
Jeg tror det gjør det.
Kanskje jeg må gå i kirka med Jan.
Hvorfor fortalte han meg det ikke?
Han løy.
Fordi du er dømmende.
-Det er jeg ikke. -Jo, det er du.
-Jeg føler meg dømt noen ganger. -Av meg?
Ja. Du har jo en jobb.
-Du har penger. -Ikke mye.
Jo, men du er selvstendig. Jeg mener bare, jeg har ingen jobb nå.
Jeg dømmer deg ikke.
Greit. Kanskje jeg dømmer meg selv.
-Du har mye. -Jeg har en kjæreste.
Du skal studere mote i Paris.
-Tror du det vil skje? -Ja, det gjør jeg.
-Så snart krigen er over. -Herregud. Krigen.
Jeg hater krigen.
-Jeg fikk nettopp en god idé. -Hva?
Vi trenger en pause fra krigen, og fra kreft, og fra menn som lyver.
La oss ha en skøyte-fest.
-Skøyting? -Ja, som vi pleide å ha
mens vi gikk på skolen. Husker du? Det var herlig.
Kanalene har ikke fryst nok.
Vi… vi gjør det… hos Daniel sine foreldres hus,
og jeg får gartnerne til å spyle ned… gårdsplassen,
og vi gjør det til en skøytebane.
"Jeg får gartnerne til å spyle ned gårdsplassen."
-"Og vi gjør det til…" -Kom igjen. Fru Dømmende.
-Der er hun. Som jeg sa. -Beklager, beklager.
Vi er takknemlige for hjelpen din.
For å være ærlig, så vet jeg ikke om jeg hjelper.
Hun har vært så opprørt i det siste.
Gråter og snakker om å ville dø.
Hvis folk hører henne, feil folk…
vi kan alle holdes ansvarlige for å gjemme jøder.
Hele menigheten kan være i fare.
Det er derfor jeg er her. Forhåpentligvis vil dette roe henne ned.
Jeg forteller meg selv…
at jeg prøver å holde henne i live, men til hvilken pris?
Det er i orden.
Han er en venn.
Hallo.
Jeg heter Jan.
Jeg har et fotografi. Sønnen din.
Jeg kom sent og det begynte å bli mørkt, men jeg gjorde det jeg kunne.
Der er han.
Det ansiktet. Det smilet. Det er gutten vår.
Han er… han er ikke så høy.
Han har vokst. Det har gått åtte måneder. Det er ham.
Det er ikke ham.
Jeg tok det bildet for to dager siden. Tror meg. Det er sønnen din.
Hvor er han?
Jeg kan ikke fortelle deg det, for å beskytte ham.
Jeg er moren hans og jeg får ikke vite hvor han er?
-Jeg er moren hans! -Maya, ro… ro deg ned.
Rolig? Jeg lot deg overtale meg om å gi ham fra meg.
Og nå vil jeg bare se ham, men jeg kan ikke. Jeg ser ikke gutten min.
-Jeg ser en fremmed. -Maya.
-Jeg vil se gutten min! -Maya! Maya!
-La meg få se ham. -Maya!
-Vær stille, vær så snill. -Maya. Vær stille! Vær stille.
-Hei, hør på meg, jeg vet. -Jeg savner ham.
Jeg vet. Jeg vet, okey? Jeg vet.
Jeg trodde dette skulle fungere.
Jeg også.
-Hallo. Lukter godt. -Jeg lager torsk.
-Fru Stoppelman… -Hun er ute.
Jeg skal ta et bad.
Jeg blir ikke lenge.
Synes du jeg er dømmende?
-Jeg vet ikke. Burde jeg? -Tess gjør det.
Tess? Gjør hun?
Jeg dro til huset hennes i dag…
mens du var i kirka.
Jeg fulgte etter deg. Og du dro ikke til broren din sitt hus.
-Du fulgte etter meg? -Jeg trodde du var utro.
Du trodde jeg var utro?
Nå gjentar du bare det jeg sier.
Jeg er ikke utro.
Men istedenfor å tilbringe dagen med meg, dro du i kirka.
-Miep… -Og du løy om det.
Hva… hva annet lyver du om? Og er det fordi du tror jeg dømmer?
Nei. Nei, nei.
Nei, unnskyld, okey? Jeg skulle… jeg skulle ikke ha løyet.
Hvorfor dro du i kirka?
Jeg prøver å få livet til å føles meningsfylt.
Er ikke jeg meningsfull?
-Er ikke ekteskapet vårt meningsfylt? -Selvfølgelig er det det.
Jeg tenker stadig på ditt første ekteskap
og hvordan dere endret dere og vokste fra hverandre
Miep, nei, det… det er helt annerledes.
Vi er gode, vi er fantastiske.
Jeg dro bare i kirka.
Beklager for at jeg løy.
Jeg skulle ønske vi kunne kvitte oss med døra.
Hva mener du, bare stenge dem inne eller noe?
Nei, nei. Bare dekke det til med… en falsk vegg eller noe?
Og hvordan foreslår du at vi skal klare det?
Miep, det er noen som vil snakke med deg.
Hun ville ikke si noe.
Lotte! Alle sammen, dette… dette er vennen min, Carlotta, Lotte.
Hun er forlovet med tannlegen min. Dere har hørt meg nevne dr. Pfeffer.
-Hallo. -Hyggelig å møte deg, Lotte.
-Hallo. -Hallo.
Miep, beklager for at jeg stikker innom, men jeg har noe med til deg.
Gledelig Sinterklaas.
Wow! Tusen takk. Det skulle du ikke ha gjort.
Kan vi snakke alene?
Selvfølgelig. La oss ta med denne på kjøkkenet.
-Følg etter meg. -Okey.
Jeg beklager at jeg overrasker deg slik, men kurven er til Fritz.
-Det tenkte jeg meg. -Den er til Hanukka.
I tilfelle du skal besøke ham på landet snart.
Skal du?
Det skal jeg faktisk.
Jeg antar du ikke kan ta meg med?
Ja.
Jeg tuller bare. Det blir bare en ensom ferie.
Jeg må bare sjekke noe, Lotte. Jeg… jeg kommer straks tilbake.
Nei. Jeg forstyrrer deg midt i arbeidet.
-Nei, nei, nei! -Jeg drar.
På ingen måte. Sett deg. Bli her.
Gjør et kryss der.
Ikke, det er fint, det er fint.
Dr. Pfeffer, jeg har en overraskelse til deg.
Bare vent der.
Beklager, Lotte. Kan du vise meg hva du tok med til ham.
Alt er litt sentimentalt.
Dette er marmeladen han liker.
Makroner…
og sjokolade babka.
Jeg lagde det.
Vi spiste røkt sild på vår første date.
Og vi gikk forbi en gateselger, og Fritz snudde seg og sa,
"Jeg håper du liker sild. Fordi om du gjør det,
-"så er du drømmedamen." -"Så er du drømmedamen."
Og er det noe annet du vil at jeg skal si til ham?
At jeg elsker ham.
Og fortell ham at jeg er modig, akkurat som han ba meg om å være.
Og be ham om å holde motet oppe.
Vi vil være sammen igjen snart.
Du vet ikke hvilken gave du har gitt meg.
-Hun er flott. -Ja.
Ja, det er hun.
-Jeg vil ha litt sjokolade babka. -Anne.
Jeg også.
-Kalverstraat. -Betal!
Hvis jeg skal bli en forfatter, må jeg vel venne meg til å være fattig.
Eller kanskje du blir en stor suksess.
Fullt hus.
Hvis du leter etter kurven, er den fortsatt ved enden av sengen hans.
Nei.
Der er den.
-Han håner oss med den. Frekt. -Vær snill.
Fortell ham å være snill. Vi har ingenting til Hanukka.
Vi har hverandre.
Gjør du det bare for å irritere meg?
-Gjøre hva? -"Vi har hverandre."
Ja, det har vi, men en makron ville vært fint.
-Hallo, alle sammen. -Den er ved enden av sengen.
-Hva? Fortsatt? -I det minste fungerer Miep sin plan.
Pfeffer snakker ikke lenger om å reise.
"Det er dr. Pfeffer, vær så snill."
Peter.
Beklager. Jeg ville gjerne gjøre Hanukka spesielt.
Jeg vet. Vi kan ha en spesiell gjest. Miep, du kan være med.
-Å, ja. -Ja.
-Ja, vær så snill.
-Bli med på Hanukka i morgen. -Margot synger.
-Vær så, vær så snill. -Det høres fristende ut
men jeg kan ikke. Jeg må på en fest-greie i morgen.
Fest.
-Hva slags fest? -Ja, hva slags fest?
Det… det er ikke noe spesielt. Bare vennen min, Tess og jeg arrangerer
-en liten skøyte-fest. -Jeg saver å skøyte.
-Og fester. -Og venner.
Jeg inviterte alle og de svarte ja alle sammen. Så…
-Perfekt. Perfekt. Kat? -Ja!
Kat? Kat drar ikke på fester lenger. Kat er en avlshoppe.
Føder barn i lysets hastighet.
Sofia?
Nei. Sofia og jeg mistet kontakten.
-Hva? Hvorfor det? -Fordi jeg kalte Kat en "avlshoppe."
-De er søstre, Tess. -Ja, jeg vet. Glemte det.
Kan du slutte å bekymre deg over gjestelisten?
Jeg må fortelle deg om pynt
-og catering, og… -Catering?
Ja, catering. Slutt med avsporingene.
Gaver. Her.
-Jeg har kjøpt deg noe. -Nei! Vi sa ingen gaver
-på grunn av krigen. -Jeg vet, men jeg ombestemte meg.
Jeg kommer til å si noe, og du får ikke lov til å le, okey?
Fordi hvis… hvis du ler så blir jeg flau,
og da ler jeg, og så nyser jeg, og så gråter jeg.
Og du er en stygg gråter.
Stopp! Okey.
Da jeg først møtte deg, var du bare denne lille radmagre tingen,
rett fra Wien-toget.
Og jeg var denne jenta uten far og uten venner.
Men sammen gjorde vi verden mindre ensom.
Og da du dukket opp forleden, innså jeg hvor mye jeg har savnet deg.
Min bestevenn.
Som ikke lenger er radmager og rar.
Du har forvandlet deg til noe utrolig.
Du er som en vakker sommerfugl.
Åpne den.
-Wow, sommerfugler? -Safirer.
Og kjedet er ekte gull
Du fortjener det. Ikke gi meg det vanlige tullet ditt, okey?
-Vakkert. -La meg.
Kom igjen.
Hvordan… hvordan fikk du råd til dette?
Jeg har en rik og veldig gavmild kjæreste.
Så vakker at jeg kanskje sover med den.
Jeg burde bruke den så mye jeg kan før jeg må selge den.
Jeg… jeg må selge den, sant?
Det er…
Det er den vakreste tingen jeg har eid.
Jeg har jo ikke kjøpt den. Det var en gave.
Og samtidig, Anne Frank har ikke råd til et eneste Hanukka-godteri.
Nei. Jeg selger det. Jeg bruker det bare til festen,
så Tess kan se meg i det. Og så selger jeg det. Ikke sant?
Hvilken fest?
-Hva? Tess sin fest. Vår fest. I morgen. -Herregud. Jeg vil ikke på en fest.
Hva? Det… det blir gøy.
Blir det? Mens halve landet gjemmer seg, sulter, dør.
Jeg synes ikke noen skal feste.
Får du dårlig samvittighet over å være her ute mens de andre er gjemt inne?
Får ikke du?
Er det derfor du går i kirka? Ta stilling til skyldfølelsen?
Ja. Kanskje.
Jeg glemte å fortelle deg det. Jeg er et geni. Fikset Pfeffer-problemet.
Lotte kom. Jeg tok henne med inn på kjøkkenet
så han kunne lytte til stemmen hennes.
-Stemmen hennes? -Gjennom ventilen.
Og lytte til det roet ham ned.
-Det kan funke. -Det funket.
Han takket meg sånn ti ganger. Sluttet å skule.
Det… det er perfekt.
Du er et geni.
Okey. Dere må være veldig, veldig stille for hans trygghet.
Ja.
Maya?
Okey.
Kom igjen.
Hun sa hun ikke kan bli lenge. Hun… hun henter en ball.
Han liker å kaste ball.
Han ser godt ut. Han ser… han ser sunn ut.
-Han gråter. Han liker henne ikke. -Nei, han er bare…
bare kald. Han er bare kald.
Nathan. Nathan!
-Hei, hei, hei. Hei! -Nathan!
Maya, stopp!
Nei, nei!
Vær så snill, la meg se sønnen min! Nei! Nei! Nathan! Nathan!
Nei!
-Bep, hva er det? -Det er en overraskelse.
-Herregud. -Er det ikke utrolig?
Se nå.
-Wow! -Velkommen til Amsterdams tryggeste sted.
-Miep, du er her! Har du tatt med deg et Hanukka-mirakel?
Vel, det er et mirakel med tanke på omstendighetene
at jeg skaffet dere noen nyper og litt ost.
Otto ville sagt at vi skal være takknemlige for det vi har,
så jeg skal vise min bedre side.
Kom, late, lille dame, hjelp meg med middagen.
-Miep må gjøre seg klar til fest. -Jeg er allerede klar.
Du drar vel ikke i det?
-Jo? -Overhodet ikke.
-Ja. Du ser elegant ut i denne. -Ja.
-Du vil skille deg ut. -Og ingen frakk.
Hva? Nei, det… det er ute. Det er kaldt. Det er en skøyte-fest.
Jeg bryr meg ikke. Du dekker ikke til den vakre kjolen til Edith
med en tung ullfrakk. Kan dere forestille dere det?
Vel, med mindre hun har på seg en kort kappe.
Jeg fatter ikke hvordan du skal spørre om det.
Men, den… den ville passet perfekt til kjolen.
Du tar ikke den kappen. Bestemoren min ga den til meg.
Hun bruker kjolen jeg hadde på til operaen.
-Og stoffet er fra Paris. -Hva? Nei, dette er altfor fint.
-Jeg har ikke på meg dette. -Det gjør du.
-Nei, nei, nei, fru Frank, jeg… -Nei. Det nytter ikke å krangle
når hun har det utrykket. Du vinner ikke.
Ja. Ha på deg den kjolen til festen. Den er så vakker.
Greit. Greit.
Å, nei.
-Hun kan ikke ha på den. -Anne, kjære, finn kofferten
under sengen min og hent kappen.
-Okey. -Ser skrekkelig ut. Ta den av.
Ja, det funker ikke. Nei, nei, nei.
Katastrofe.
Hva? Dette er bestevennen min. Hun kjenner til enhver søm jeg eier.
-Hva skal jeg si til henne? -Du må lyve.
Bare… bare si det er billig, men at det ser dyrt ut.
Nei, jeg er så lei av å lyve til henne. Jeg hater det.
Jeg skal lyve til henne.
Hver gang jeg forestiller meg utover disse rommene,
våre normale liv, og det er hver dag.
Når jeg forestiller meg å møte folk offentlig…
klemme mine venner, spise et måltid på restaurant, sende et brev…
så har jeg på den kappen.
Når alt er normalt, har jeg på den kappen.
Bruk den kappen for meg i kveld, Miep.
Ta jenta ut i verden.
Takk.
Der er du.
Så dette er stedet.
-Nå forstår jeg hva hun ser i ham. -Jeg trodde ikke du ville.
Visste ikke at det var et valg.
Vet du hva? Det er det. Bare dra hjem.
-Beklager. Du vet jeg vil… -Nei, jeg er seriøs.
-Bare dra. Nei, jeg trenger… -...å være gøy…
… at dette er gøy.
Jeg trenger å minnes hvordan Tess og jeg var
før livet bare ble en lang liste med ting å bekymre seg over.
Jeg trenger å minnes om hvordan du og jeg var
fordi jeg har ingen anelse lenger.
Jeg vil bare gå inn dit, og for en natt, bare glemme at…
at alt dette foregår. Og jeg vet det er egoistisk.
Jeg vet det. Men jeg trenger å minnes om at ting var gode,
sånn at jeg kan tro på at det blir bra når alt dette er over.
Og det kan ikke du. Det er greit. Jeg bryr meg ikke. Har ikke noe imot det…
bare dra hjem, så jeg kan ha det gøy.
Nei.
Du ser vakker ut.
Jeg vet.
Takk.
-Herregud. -Wow!
Miep.
-Hei. -Hei!
Å, herregud. Hei. Så fint å se dere.
-Tess, denne festen er… -Er den ikke bare?
Se på deg. Du ser nydelig ut.
-Er det… er det svanefjær? -Vakkert, sant?
Det var… det var moren min sin. Her, takk.
-Og denne. -Kom igjen. Jeg er så spent.
-Wow! Jeg mener, dette er… -Jeg henter drikke, kjære.
-…utrolig. -Er den ikke det?
Forestilte du deg at det ville være sånn?
-Det er helt utrolig. -Ikke sant?
-Hvor er… hvor er skøytingen? -Alt er fikset utenfor.
Jentene er ikke så gira akkurat nå. Men jeg er sikker på
-de vil nå som du er her. Ja. -Hvem er jentene?
Jentene. De gleder seg til å møte deg. Hvem er de? Der. Kom igjen.
Elke, Halle, dette er Miep.
-Hallo. -Hei!
Bestevennen min siden alltid og på en måte inspirasjonen
-for denne festen. -Nei. Det vet jeg ikke helt.
Men det er vår greie, vi begynte da vi var på skolen.
Jeg elsker halskjedet ditt. Er det sommerfugler?
-Hvor fikk du det fra? -Faktisk,
var det en gave fra hun her.
Tess, jeg hater deg. Du har så god smak.
-Stopp. -Tess sier du lager syltetøy.
Jeg selger det. Det er ikke syltetøy. Det er pektin, det gjør syltetøyet tykt.
Jeg elsker syltetøy.
Seriøst? Det er flott. Det er… ja.
Tess, hvor… hvor er alle sammen? Hvor er alle de gamle…
Husker du ikke. Kat sa nei.
Ja, men Helen, Leni? Jeg kjenner ikke igjen noen.
Snakker du fortsatt med Helen og Leni?
To champagner, vær så snill.
-Seriøst? -Virkelig?
Og en… en stor whisky. Takk.
Visste du at det ikke er så komplisert
å restrukturere en fabrikk.
Vi liker å tenke at disse… disse personelle lastebilene,
de er liksom bare distribusjonsbiler.
Men disse… disse stridsvogns-kontraktene som vi snakket om.
Gies, du kom!
Fint å se deg gjøre et forsøk.
Takk skal du ha.
-Ja, beklager. Dette er Peter. -Hyggelig å møte deg.
Bli med og møt alle.
-Ja, jeg… jeg kommer straks, ja. -Okey.
-Jan! Skøyt med meg! -Miep!
-Det er så deilig. -Miep. Vi drar.
Hva? Hva har skjedd?
Vennene dine er nazister, det har skjedd.
-Herregud, Jan. -Miep.
Daniel er NSB og alle vennene hans også.
Hvorfor sier du det?
Han bruker knappenålen Kom, se selv.
-Hva? -Kom igjen.
La oss få tatt av disse.
-Jeg er. -Han er ikke med noen.
Jeg henter jakkene.
-Tess? -Hei. Har dere møtt?
Er Daniel med i NSB?
-Hva? -Han har på seg en NSB-knappenål.
Miep, unnskyld oss for et lite øyeblikk.
-Hva holder du på med? -Er han med i NSB? Fortell meg.
Han bruker knappenålen, okey?
Men det… det er ikke på ekte. Det er forretningen, okey?
Alle bedriver forretning med…
-Tess, nei! -Ikke nå, Miep. Vær så snill,.
Er alt i orden?
Tess forteller meg at du handler med nazistene?
Faren min eier en bildel-forretning, så ja.
-Vi har noen avtaler. -Hva? Med folka
som river i sund landet vårt, flytter på jøder, dreper dem?
Å, for guds skyld, Miep.
Gies, hvor mye har jenta di drukket?
Ikke i nærheten av nok. Vet du hva,
-det overrasker meg ikke. -Miep, stopp, stopp.
-Du burde skamme deg. -Miep, stopp.
-Og du. Hvordan kan du… -Miep, stopp, stopp.
Gå utenfor.
Beklager så mye.
Dere vet vel hvordan hun er. Et par glass,
og så setter hun seg på sin høye hest og tramper på alle.
Takk for en fantastisk kveld. Den har vært vidunderlig. Beklager igjen.
Nei, nei, nei. Ta deg et glass på vei ut.
-Takk. -Prøv å ha det litt gøy.
Miep.
Hva i helvete var det? Ikke snakk sånn til meg.
-Du beklager ikke på mine vegne… -Hør på meg, hør på meg.
De er nazister. Vi er omringet der inne. Jeg tror vi er de eneste som ikke er.
Du kan bli arrestert. Og det vil ikke være godt for oss,
og heller ikke for våre venner.
Vi må velge når vi slåss. Vi lar ikke dem velge for oss.
Okey?
La oss komme oss ut herfra.
-Hva er dette? -Magi.
Du kom!
Ved å tenne dette lyset, knytter vi oss til
tusenvis av års modighet og overlevelse.
Akkurat som våre forfedre, makkabeerne, opprørte mot grekerne,
gjør vi opprør på vår egen måte, akkurat nå, i dette annekset.
Fordi til tross for deres forsøk på å kvitte seg med oss,
herr Hitler, hans armé av gudløse offiserer, selv innbryterne
som forleden knuste følelsen vår av sikkerhet,
vi er her, i live og feirer det livet, rett under nesa på dem,
sammen med venner som risikerer livet deres for å beskytte oss.
Så, på den første kvelden av Hanukkah,
og alle kveldene som vil følge…
feirer vi tapperheten og motstandsdyktigheten
til våre forfedre, og vår.
Som dere alle vet, jeg er…
ikke en religiøs mann.
Jeg har hørt denne historien mange ganger før, men …
vanligvis hører jeg ikke etter.
Vanligvis er jeg for opptatt med å tenke på maten vi skal spise
så snart historien er over.
Men i dag lyttet jeg.
Og det betrygget meg, så…
takk, Hermann, for at du påminnet oss om
at alle disse historiene fra fortiden, forteller oss hvordan man ser fremover…
gir oss håp. Og jeg er takknemlig for at alle dere
er en del av min historie og for å gi meg noe å håpe på.
Yishar koach!
Vanligvis ville dette vært tiden for noe godteri, men…
For det første, fru Van Pels. Takk.
Det var så mye mat på festen.
Så…
-Du tuller. -… vær så god.
Å, herregud. Du tok med kake.
-Og kjeks. -Rullekake.
-Det er ikke alt. -Champagne.
-Hvordan var festen? Var den god? -Å, nei.
-Den var forferdelig. -Jepp.
Unnskyld meg.
Anne har gjort det klart for meg med lengtende blikk
og tunge sukk, og noen ikke så subtile kommentarer
at jeg har vært egoistisk ved å ikke dele kurven min.
Tilgi meg, mine venner. Jeg trengte litt tid.
Jeg ville bli beæret hvis dere vil dele denne gaven med meg
Vi ville bli veldig, veldig beæret over å spise alt sammen
Fritz.
Hvor fikk du det halskjedet?
Å, denne… dette er bare noe jeg skulle pantsette.
-Det var en gave fra en venn. -Hvem? Hvem ga det til deg?
Bestevennen min, Tess. Hvorfor? Hvordan det?
Er hun jødisk?
Nei. Nei, det er hun ikke. Hvordan det?
Kan jeg vennligst se på det?
Ja.
Herr Frank, hvorfor?
Du skremmer meg.
En venn av moren min hadde en under inkvisisjonen
da jøder måtte konvertere til kristendommen eller bli drept.
Kvinnene bar dem som en hemmelighet.
Når den er åpen, er det en rekke av sommerfugler,
men når du lukker den…
Jeg er lei for det, Miep, vennen din hadde ikke rett til å gi det.
-Hun… hun ville ikke ha… -Den er nok stjålet.
Hvor godt kjenner du denne vennen?
-Miep, stopp. -Nei, nei. Jeg vil… jeg vil ikke ha det.
Jeg vil ikke ha det.
Jeg vil ikke røre det. Herr Frank må tro jeg er et monster.
-Han tror ikke du er et monster. -Tror du Tess vet?
Tror du hun vet hvor Daniel skaffet det?
Selvfølgelig gjør hun det.
Herregud. Jeg kjenner ikke noen lenger.
Jeg kjenner ikke engang deg.
-Jo, det gjør du. -Nei. Og du går i kirka.
Og du snakker med gud eller en prest. Jeg vil at du skal snakke til meg.
-Jeg vil være nok. -Jeg går ikke i kirka.
Jeg gjør det du gjør.
-Hva snakker du om? -Du sa ja til herr Frank.
Jeg sa også ja.
-Hva? Vent, gjemmer du folk? -Jeg gjør ting, okey?
Jeg… jeg hjelper. Jeg… jeg kan ikke fortelle mer enn det.
-Jan, nei. Vi lovte ikke mer. -Nei, nei.
Fulgte du ikke med der inne?
Disse folka har tapt alt og de gjør fortsatt motstand.
Og jeg må også gjøre motstand.
Jeg må.
Vent, vent. Nei, nei, nei. Vær så snill, jeg har noe viktig å fortelle.
-Å, ja? Hva da? -Jeg synes du bør bli.
-Ja? -Det gjør jeg… Vær så snill. Nei, nei.
Nei, redd meg, nei!
Tess, halskjedet du ga meg, hvor fikk du det fra?
-Hva? Hvordan det? -Bare svar meg.
Du oppfører deg merkelig og dramatisk,
-og jeg er sliten. -Svar meg!
Noen Daniel kjenner som selger smykker.
-Det ble stjålet fra en jøde. -Hva?
Nazistene stjeler fra jødene.
-Å, herregud, Miep. Det er så sent. -De dreper folk.
-Daniel dreper ingen. -Han er ikke et godt menneske, Tess.
Det er han ikke. Han handler med dem. Han bryr seg ikke om hva de gjør.
Hvordan ville du vite det? Du har ikke engang brydd deg om å bli kjent med ham.
Det er dette vi er nødt til, Miep.
Vi må gjøre forretninger med nazistene.
Hva skal vi gjøre?
Hva?
"Hva skal vi gjøre?"
Hva som helst, Tess. Disse menneskene… de er onde.
Kom igjen, se på meg. Du er god.
Moren min holder på å dø, Miep.
Og når hun er borte, vil jeg være helt alene.
-Daniel er alt jeg har. -Du tar feil. Du har meg.
Har jeg det? Fordi jeg ser deg aldri lenger.
Tess, dra fra ham. Dra fra ham. Vær så snill.
Jeg er bare en person, Miep.
At jeg drar fra Daniel vil ikke gjøre slutt på krigen.
-Det gjør ingen forskjell. -Det vil endre deg.
Det vil minne deg om hva som er riktig.
Og hva gjør du bortsatt fra å dømme meg?
Vet du hva? Jeg vil at du skal gå. Vær så snill, bare gå.
-Tess. -Vær så snill, Miep, bare gå.
Du vet…
en dag vil denne krigen ta slutt.
Da må du leve med det du har gjort.
Kan du hjelpe til? Holde den trygg, på en måte?
Jeg kan flytte den til de som kan.
Det er folk som holder på ting som dette…
til de som kommer tilbake.
Alt i orden?
Hva er det vi egentlig gjør?
Vi gjemmer folk og… og så hva?
Fortelle dem at de må ta seg sammen.
"Det vil gå fint. Bare vent."
-Vi gjør mer enn det. -Vi gjør ikke nok.
Vi må også gjemme oss.
Vi må skjule våre allianser. Vi må skjule vårt hat.
Jeg klarer ikke å skjule det lenger. Jeg kommer til å eksplodere.
I min erfaring, når du føler på den måten, er det bare en ting du kan gjøre.
Mer.
Rifler…
-pistoler, granater. -Hva skal vi gjøre?
Vi skal starte en brann.
Tekst: Tore Westre