I TIDIGARE AVSNITT
Vi ska gömma oss. När vi kommer fram
får du hjälpa oss med mat och medicin.
Det här är ett gömställe. Du måste vara tyst.
Du får inte gå eller prata eller föra oväsen.
-Hur mår herr Frank? -Bra.
Jag hörde att de fångar judar. Det måste vara läskigt.
Kan jag få några till? Med lite mer kött på benen?
Varsågod, lite extra ost till din stackars mamma.
Hur ska vi skaffa mer mat?
-Känner ni dessa barn? -Vem tog hit barnen?
Nån SS-man. Han släppte av dem hos Miep och Jan
och de ska vara borta när han återvänder.
Gör detta åt mig så hjälper jag dig med barnen.
Det är lägenhet 214. De lämnade det i en byrålåda.
-Ett paket med viktiga dokument. -Ett paket med dokument!
Varför sa du inget? Tänk om jag bara lämnat det där?
Ska de ta mina barnbarn?
De måste iväg i kväll. Miep och jag skjutsar dem.
HISTORIEN ÄR INSPIRERAD AV VERKLIGA HÄNDELSER. VISSA HÄNDELSER, PLATSER
OCH KARAKTÄRER HAR SKAPATS ELLER ÄNDRATS I DRAMATISKT SYFTE.
-Sinterklaasklappar? -Ja, till mina syskonbarn.
Min favorithögtid.
-Inte din? -Det är jobbigt i år, eller hur?
Men när jag var liten älskade jag det.
Jag brukade ställa fram skorna kvällen innan,
vakna tidigt och springa ut för att se vad Sinterklaas gett mig.
-Jag gör det fortfarande faktiskt. -Lämnar han något åt dig?
Ja, kärleksbrev. Men de är från min man.
Ser du, även under ett jobbigt år hittar vi sätt att fira på.
Ja.
Jag har lite ont om pengar, men jag har pengar på jobbet.
Kan du lägga undan dem åt mig?
Jag kommer strax. Jag ska bara till kontoret.
Självklart.
Åh, nej.
Nej, nej, nej. Herregud.
Snälla var där.
Hallå? Herr Frank?
Vad i…?
Snälla, säg att ni mår bra. Var…?
Åh, nej. Nej, nej.
Herr Frank?
Herregud, var är de? Hallå?
Miep!
-Herregud. -Några män bröt sig in i går kväll.
Jag hörde allt i kontorsköket.
Ventilationsröret går till mitt rum.
De försökte komma in här. De skakade på handtaget.
Tur att dörren var låst.
Vilken tur att du kom. Och det är söndag.
Kontoret har rannsakats.
-Pengarna är nog borta. -Är pengarna borta? Åh, nej.
-Åh, nej. Inte de pengarna. -Jo.
-Vilka pengar? -Inget. Det är inget.
Till våra chanukkagåvor.
-Chanukka? -Margot.
-Jag har öron. Jag hör saker. -Vad menar hon?
Chanukka? Bryr ni er om chanukka?
Ni sa att det var tryggt här. Ni sa att det var en borg.
Herr Pfeffer, vi har nog alla fått nog…
-Det är "dr Pfeffer", fru Frank! -Ja.
Jag må ha förlorat allt,
men jag kräver att åtminstone få behålla det.
Ja.
Det enda som gjorde att vi inte blev upptäckta
var att tjuvarna inte lyckades öppna en låst dörr!
Och förresten, varför är vi så säkra på
att det var tjuvar? De kanske letade efter judar.
-Doktorn, snälla. -En borg.
Jag trodde på er.
Ja, och vi välkomnade er. Återgälda inte vår godhet
-genom att skrämma vår barn. -Era barn. Just det.
Mitt barn bor i England med min bror
och har helt glömt bort mig, och min Lotte kommer nog också glömma mig.
Hon är allt jag har kvar.
Om jag inte är trygg här kan jag lika gärna gå till henne.
-Vart ska ni? -Dr Pfeffer.
Jag packar och åker hem.
-Nej, nej… -Det går inte.
-Försök att stoppa mig. -Det är farligt. Om ni pratar…
Jag ska inte prata.
-Lugna er. -Miep, Miep!
Tysta!
Snälla, sitt ner.
Ingen ska gå nånstans. Men ni har en poäng, doktorn.
Vårt gömställe kanske inte är hemligt.
Det är en dörr. Vem som helst kan öppna den. Det måste vi fixa.
Olyckan kanske har drabbat oss
för att förhindra att något värre händer senare.
Typiskt judar att förvandla en tragedi till en välsignelse.
Inte bara pengarna, men även kuvertet
med ransoneringsböckerna. De har rensat allt.
Det fixar sig.
Hur? De kommer inte få mat!
Det kunde vara värre.
Tänk om nån välmenande granne hade ringt polisen?
Börja inte du med.
-Med vadå? -Får jag inte vara arg
innan jag ser det från den ljusa sidan?
Jag kom så fort jag kunde. Hur mår de?
De vilar. De var uppe hela natten.
Gode Gud.
Vi måste göra nåt åt dörren till vinden.
Jag vet inte, täcka den eller…
Och jag vet inte vad vi ska göra åt Pfeffer.
-Vad är det med Pfeffer? -Han har det jättejobbigt.
Jag visste inte att han har barn. Hur kunde jag inte veta?
Jag tycker synd om Anne när han är hård mot henne.
Jag tänker: "Han är en mobbare som inte förstår barn."
Men det gör han. Han har en son. Han är ledsen och ensam,
och jag är aldrig snäll mot honom.
-Miep, detta är inte ditt fel. -Jag vet att det inte är det!
Det är nazisternas fel men jag kan ju inte skrika på dem!
Kära nån.
Mår du bättre?
Ja. Det kändes faktiskt bra. Förlåt mig, herr Kugler.
Visst.
Då, så. Jag kan reparera ytterdörren.
Kleiman kommer snart. Vi två övernattar här
ifall tjuvarna återvänder.
Det är onödigt att vi alla är här. Ni två kan gå.
Är det för att jag skrek på er?
-Det är redan glömt. -Säkert att vi kan gå?
Absolut. Gå nu. Njut av er lediga dag. Jag ska skydda våra vänner.
Vi har en ledig dag.
Jag minns inte vad vi brukade göra på söndagar. Minns du?
Det är för att vi inte brukade göra nånting.
Jaha, då gör vi det.
Du sa att du skulle handla. Jag ska träffa min bror.
Ni träffades förra veckan.
Ja, jag vet. Han har det svårt på jobbet.
Han tillverkar ost. Hur svårt kan det vara?
-Det skulle förvåna dig. -Jag följer med.
Jag är väl bra på att hjälpa människor i nöd?
-Du hatar min bror. -Jag hatar inte honom.
Du kallar honom "Ordförande för Ost".
För att han bara pratar om ost. Ostens historia,
konsistenser, den perfekta temperaturen att förvara ost i.
Jag är inget helgon, Jan.
Gå hem. Jag skyndar mig.
Jag väntar i sängen.
Jag skyndar mig jättemycket.
Hej då.
Mina vänner, jag kan konstatera att i år
har många av oss inte upplevt glädjen som adventstiden vanligtvis ger oss.
Och med luftskyddsvakternas regler för mörkläggning…
som tvingar oss att släcka ljuset i våra egna hem…
är det inte svårt att finna metaforen.
Det är farliga tider för ljusbärare.
Miep!
Herregud, vad har hänt?
Jan skulle träffa sin bror,
men han gick åt fel håll så jag följde efter och…
-Den jäveln. Är han otrogen? -Nej! Det är värre än så.
Han går i kyrkan.
-Det är inte roligt. -Kom igen! Din man går till kyrkan
och det är världens undergång.
-Det är jätteroligt. -Han är inte religiös.
Han är nog det nu.
Men jag är inte religiös. Min familj är inte religiös.
De är socialister, vilket är som en religion enligt mig.
-Det är en sekt. -En sekt som jag älskar
och trodde att Jan också älskade.
-Jag tyckte väl att jag hörde dig. -Hej!
-Hur mår du, älskling? -Hon mår hemskt
för att hennes man är otrogen med Jesus.
Tyst! Lyssna inte på henne. Jag mår bra, men…
min man har smugit iväg till kyrkan och det verkar konstigt.
Har du en kyrklig man? Det kan vara bra.
Inte för att jag vet. Jag väljer alltid vänsterprasslare.
-För att inte tala om Tess far. -Det ska vi inte. Kom igen.
Han gav mig åtminstone den här lilla ängeln.
Jag vet hur du är.
Jag ska ge er lite enrum.
-Hör av dig, Miep. -Det ska jag. Det var kul att ses.
Hej då.
Hur är det med henne?
Samma som vanligt.
Ja.
Strålbehandlingen funkar inte.
Daniel sa att han hörde om nån tysk läkare som använder kemikalier
-så… Jag vet inte. Vi undersöker det. -Förlåt att jag inte har varit närvarande.
Jag kan inte klandra dig. Min mamma är döende.
Det är rätt deprimerande.
Vissa dagar vill jag inte ens vara här.
Är jag hemsk för det?
Nej.
Det tycker jag.
Jag kanske borde gå till kyrkan med Jan.
Varför sa han inget?
Han ljög.
För att du är dömande.
-Det är jag inte. -Jo, det är du.
-Jag känner mig dömd ibland. -Av mig?
Ja. Jag menar, du har ett jobb.
-Du har pengar. -Inte mycket.
Men du är självständig. Jag har inget jobb just nu.
Jag dömer inte dig.
Okej, jag kanske dömer mig själv.
-Du har mycket. -Jag har en pojkvän.
Du ska plugga mode i Paris.
-Tror du verkligen det kommer hända? -Ja.
-Så fort kriget är över. -Åh, Gud. Kriget.
Jag hatar kriget.
-Jag fick precis en bra idé. -Vadå?
Vi behöver en paus från kriget, cancer och ljugande makar.
Vi ordnar en skridskofest.
Skridskor?
Som när vi gick i skolan. Det var jättekul.
Kanalen har inte frusit till is.
Vi kan ha den hos Daniels föräldrar.
Jag kan be trädgårdsmästarna spola vatten på gården,
och göra den till en isbana.
"Jag kan be trädgårdsmästarna spola vatten på gården,
"och göra den till…" -Kom igen, fröken Dömande.
-Där är hon, jag sa ju det. -Förlåt.
Vår grupp är tacksam för din hjälp.
Jag är inte säker på att jag hjälper.
Hon är så upprörd på sistone.
Gråter och pratar om att hon vill dö.
Om folk hör henne, fel sorts folk…
kan vi stå till svars för att ha gömt judar.
Hela församlingen kan hamna i fara.
Därför är jag här. Förhoppningsvis lugnar det ner henne.
Jag intalar mig själv…
att jag försöker hålla henne vid liv, men till vilket pris?
Det är ingen fara.
Han är en vän.
Hej.
Jag heter Jan.
Jag har ett fotografi. På er son.
Det började bli mörkt men jag gjorde så gott jag kunde.
Där är han.
Det där ansiktet. Det där leendet. Det är vår pojke.
Så lång är han inte.
Han har vuxit. Det har gått åtta månader. Det är han.
Det är inte han.
Jag tog fotot själv för två dagar sen. Tro mig, det är er son.
Var är han?
Det kan jag inte säga, för hans skull.
Jag är hans mor, men får inte veta var han är?
-Jag är hans mor! -Maya, lugna dig.
Lugna mig? Jag lät dig övertala mig att ge bort honom
och jag vill träffa honom, men jag får inte. Jag ser inte min son.
-Jag ser en främling. -Maya.
-Jag vill se min son! -Maya!
Låt mig träffa mitt barn!
-Var tyst, snälla. -Maya. Tyst!
-Lyssna, jag förstår. -Jag saknar vårt barn.
Jag vet, okej? Jag vet.
Jag trodde det skulle funka.
Jag med.
-Hej. Det luktar gott. -Jag lagar torsk.
-Fru Stoppelman? -Hon är ute.
Jag ska ta ett bad.
Det går fort.
Tycker du att jag är dömande?
-Jag vet inte. Borde jag? -Tess tycker det.
Tess? Gör hon?
Jag gick hem till henne i dag…
medan du var i kyrkan.
Jag följde efter dig. Du gick inte hem till din bror.
-Följde du efter mig? -Jag trodde du var otrogen.
Du trodde jag var otrogen?
Nu upprepar du bara det jag säger.
Jag är inte otrogen.
Men i stället för att umgås med mig gick du till kyrkan.
-Miep… -Och ljög om det.
Vad mer ljuger du om? Tror du att jag kommer döma dig?
Nej, nej.
Förlåt. Jag borde inte ha ljugit.
Varför gick du till kyrkan?
Jag försöker känna att mitt liv är meningsfullt.
Är inte jag meningsfull?
-Är vårt äktenskap inte meningsfullt? -Naturligtvis.
Jag funderar ofta på ditt första äktenskap
och hur ni förändrades och växte ifrån varann.
Miep, nej… Det är helt annorlunda.
Vi har det bra. Jättebra.
Jag gick bara till kyrkan.
Förlåt att jag ljög.
Jag önskar vi kunde göra oss av med dörren.
Vadå, mura in dem eller nåt?
Nej. Täcka den med en… falsk vägg eller nåt?
Och hur ska vi göra det?
Miep, någon vill träffa dig.
Hon sa inte varför.
Lotte! Hörni, det här är min vän, Carlotta, Lotte.
Hon är förlovad med min tandläkare. Ni har hört mig nämna dr Pfeffer.
-Hej. -Trevligt att träffas.
-Hej. -Hej.
Miep, förlåt att jag kom, men jag har nåt åt dig.
Glad Sinterklaas.
Wow! Tack så mycket. Det var inte nödvändigt.
Kan vi prata i enrum?
Självklart. Vi går till köket.
-Följ med mig. -Okej.
Förlåt att jag överraskade dig, men korgen är till Fritz.
-Det var det jag tänkte. -En chanukkagåva.
Ifall du skulle besöka honom ute på landet snart.
Ska du det?
Ja, det ska jag faktiskt.
Skulle jag kunna följa med?
Ja…
Jag skojar, så klart. Det blir ett väldigt ensamt firande.
Jag ska bara kolla en sak, Lotte. Jag kommer snart.
Jag stör mitt under arbetsdagen.
-Nej! -Jag ska gå.
Var inte fånig. Sätt dig, stanna här.
Skriv ett kryss där.
Allt är okej, allt är okej.
Dr Pfeffer, jag har en överraskning.
Vänta här.
Jag ber om ursäkt, Lotte. Visa mig vad du har till honom.
Det har sentimentalt värde.
Detta är marmeladen han gillar.
Makroner…
och chokladbabka.
Jag har bakat den.
Vi åt rökt sill på vår första dejt.
Och vi gick förbi en gatuförsäljare och Fritz vände sig till mig och sa:
"Jag hoppas att du gillar sill. För i så fall,
-"är du min drömkvinna." -"Min drömkvinna."
Är det nåt du vill att jag säger till honom när vi ses?
Att jag älskar honom.
Och säg att jag kämpar på, så som han bad mig att göra.
Och säg åt honom att kämpa på.
Vi kommer återförenas snart.
Du vet inte vilken gåva du har gett mig.
-Hon är underbar. -Ja.
Ja, det är hon.
-Jag vill ha lite chokladbabka. -Anne.
Det vill jag med.
-Kalverstraat. -Pröjsa!
Om jag ska bli författare får jag vänja mig vid att vara fattig.
Eller så kanske du blir framgångsrik.
Fullt hus!
Om du letar efter korgen, är den fortfarande vid hans säng.
Nej.
Där är den.
-Han hånar oss. Vad oförskämt. -Var snäll.
Säg åt honom att vara snäll. Vi har inget till chanukka.
Vi har varandra.
Gör du så för att irritera mig?
-Gör vadå? -"Vi har varandra."
Ja det har vi, men det vore kul att ha en makron.
-Hej allihop. -Den ligger vid sängen.
-Va? Fortfarande? -Mieps plan funkar åtminstone.
Pfeffer har slutat prata om att sticka.
"Det är dr Pfeffer, tack."
Peter.
Förlåt. Jag ville göra chanukka speciell.
Jag vet. Vi kan ha en specialgäst! Miep, du kan komma.
-Ja. -Ja.
-Snälla. -Kom till chanukka i morgon!
-Margot kan sjunga. -Det låter som bästa inbjudan nånsin,
men det går inte. Jag ska på fest i morgon.
Fest.
-Vad för fest? -Ja, vad för fest?
Inget speciellt. Min kompis Tess och jag ordnar
-en liten skridskofest. -Jag saknar att åka skridskor.
-Och fester. -Och kompisar.
Jag bjöd in alla och de sa att de skulle komma. Så…
-Utmärkt. Kat? -Ja!
Kat? Kat kommer inte på fester längre. Kat är en avelssto.
Hon klämmer ut barn i raketfart.
Sofia?
Nej. Sofia och jag blev osams.
-Va? Varför det? -För att jag kallade Kat för "avelssto".
-De är syskon. -Jag vet, jag glömde.
Kan du sluta stressa över gästlistan?
-Jag vill berätta om pynten och catering… -Catering?
Ja, catering. Och sluta komma med kommentarer.
Presenter. Här.
-Jag har skaffat nåt åt dig. -Nej! Vi skulle ju inte ge varandra gåvor
-på grund av kriget. -Jag vet, men jag ändrade mig.
Lyssna, jag ska säga en sak och du får inte skratta.
Om du skrattar så skäms jag,
och börjar skratta och nysa och gråta.
Och du gör fula miner när du gråter.
Sluta! Okej.
När vi träffades var du en benig liten varelse,
nyanländ från Wien.
Och jag var en tjej utan pappa och vänner.
Men tillsammans lyckades vi göra världen lite mindre ensam.
Och när du kom förbi häromdagen insåg jag hur mycket jag saknat dig.
Min bästa vän.
Som inte längre är benig och konstig.
Du har förvandlats till något underbart.
Du är som en vacker fjäril.
Öppna den.
-Wow, fjärilar? -Safirer.
Och kedjan är i äkta guld.
Du förtjänar det, så skippa ditt vanliga struntsnack, okej?
-Vad vackert. -Låt mig hjälpa dig.
Kom igen.
Hur fick du råd med det?
Jag har en rik och väldigt generös pojkvän.
Det är så fint att jag kanske sover med det.
Jag får bära det så ofta jag kan innan jag tvingas sälja det.
För jag måste ju sälja det, eller hur?
Och det är…
det vackraste jag nånsin ägt.
Det är inte som att jag köpte det. Det var en gåva.
Och Anne Frank har inte ens råd med en bit godis till chanukka.
Nej, jag säljer det. Jag ska bara ha det på festen,
så att Tess ser det. Sen säljer jag det. Det är väl rimligt?
Vilken fest?
-Tess fest. Vår fest. I morgon. -Gud, jag vill inte gå på fest.
Va? Det blir kul.
Blir det? När halva landet gömmer sig, svälter, dör.
Jag tycker inte någon borde gå på fest.
Får du dåligt samvete av att gå ut när våra vänner gömmer sig?
Får inte du det?
Är det därför du går i kyrkan? För att handskas med skuldkänslorna?
Ja. Kanske.
Jag glömde berätta, jag är ett geni. Jag fixade Pfeffers problem.
Lotte kom förbi. Jag tog henne till köket
så han kunde höra hennes röst.
-Hennes röst? -Genom ventilen.
Och det lugnade honom.
-Det kan funka. -Det funkade.
Han tackade mig typ tio gånger. Han slutade sura.
Det är perfekt.
Du är ett geni!
Okej, ni måste vara väldigt tysta för hans säkerhet.
Ja.
Maya?
Okej.
Kom igen.
Hon kan inte stanna länge. Hon ska ta med en boll.
Han gillar att spela boll.
Han ser bra ut. Han ser frisk ut.
-Han gråter. Han gillar inte henne. -Nej, han bara…fryser. Han fryser bara.
Nathan. Nathan!
-Hallå, hallå! -Nathan!
Maya, stanna!
Nej, nej!
Snälla låt mig träffa min son! Nej! Nathan!
Nej!
-Bep, vad är det? -En överraskning!
-Herregud! -Visst är det otroligt?
Titta nu.
Välkommen till det säkraste stället i Amsterdam.
Miep, du är tillbaka! Kommer du med ett chanukkamirakel?
Det är ett mirakel med tanke på omständigheterna
att jag skaffade rovor och ett halvt kilo ost.
Otto säger att vi ska vara tacksamma för det vi har,
så jag ska försöka visa mig från min goda sida.
Kom, hjälp mig med middagen.
-Miep ska fixa sig inför festen. -Jag har redan fixat mig.
Ska du gå klädd så?
-Ja? -Absolut inte.
-Du ser elegant ut. -Ja.
-Du kommer sticka ut. -Ta inte kappan.
Det kommer vara utomhus. Det är kallt. Det är en skridskofest.
Jag bryr mig inte. Du ska inte täcka Ediths vackra klänning
med en tjock ullkappa. Kan du tänka dig?
Hon kanske kan ta på sig en kort cape?
Jag kan inte fatta att du ens frågar.
Det skulle passa perfekt till klänningen.
Du får inte ta capen. Jag fick den av min mormor.
Hon har ju på sig klänningen som jag hade till operan.
-Och tyget är från Paris. -Va? Den är alldeles för fin.
-Jag ska inte ha den. -Jo.
-Nej… -Du kan inte säga emot henne
när hon har den minen. Du kommer förlora.
Ja. Du ska ha på dig klänningen till festen. Den är jättevacker.
Okej, okej.
Åh, nej.
-Den kan hon inte ha på sig. -Anne, gå till kofferten
under min säng och hämta capen.
-Okej. -Den är jätteful. Ta av den.
Det funkar inte. Nej, nej.
Katastrof.
Va? Det är min bästa vän. Hon känner igen alla mina kläder.
-Vad ska jag säga till henne? -Du får ljuga.
Säg att den är billig, men ser dyr ut.
Nej, jag är trött på att ljuga för henne. Jag hatar det.
Jag ska ljuga för henne.
Varje gång jag tänker på det som finns där utanför…
våra normala liv, och det händer varje dag,
när jag föreställer mig att jag träffar folk där ute…
kramar mina tjejkompisar, äter på restaurang, skickar ett brev…
då har jag på mig capen.
När livet är normalt har jag på mig capen.
Ha på dig capen för min skull, Miep.
Låt den tjejen komma ut i världen.
Tack.
Där är du.
Här är det alltså.
-Jag förstår varför hon gillar honom. -Du skulle ju inte komma?
Hade jag ett val?
Vet du vad? Det har du. Gå hem.
-Förlåt, du ville… -Seriöst.
-Gå. Nej, jag måste… -…ha kul…
…ha kul.
Jag måste minnas hur Tess och jag var
innan livet blev en lång lista på saker att oroa sig över.
Hur du och jag var,
för jag har ingen aning längre.
Jag vill gå in och bara för en kväll glömma
allt som händer. Jag vet att jag är självisk.
Jag vet det, men jag måste minnas det som var bra
så att jag kan tro att det blir bra när detta är över.
Och det kan inte du. Det gör inget. Jag bryr mig inte.
Gå du hem så att jag kan roa mig.
Nej.
Du ser strålande ut.
Jag vet.
Tack.
-Herregud! -Wow!
Miep.
-Hej. -Hej!
Herregud, hej! Vad kul att ni kom.
-Tess, festen är… -Eller hur?
Titta vad gullig du är.
-Är det svanfjäder? -Visst är den vacker?
Det var min mammas. Skulle du kunna…?
-Och denna. -Kom, det är så spännande.
-Wow! Detta är… -Jag hämtar drinkar.
-…galet. -Eller hur?
Hade du kunnat tänka dig detta?
-Det är helt fantastiskt. -Visst är det?
-Var är skridskoåkningen? -Den är där ute.
Tjejerna är inte intresserade, men det blir de nog
-nu när du är här. -Tjejerna?
Tjejerna. De vill gärna träffa dig. Var är de? Där!
Elke, Halle, detta är Miep.
-Hej. -Hej!
Mina bästa vän sen alltid och typ inspirationen
-till festen. -Nej, det är inte sant.
Men det är vår grej, vi började med det i skolan.
Jag älskar ditt halsband. Är det fjärilar?
-Var köpte du det? -Det var faktiskt en gåva från henne.
Tess, jag hatar dig. Du har perfekt smak.
-Sluta. -Tess sa att du tillverkar sylt.
Jag säljer den. Det är inte sylt, det är pektin. Den gör sylten tjockare.
Jag älskar sylt.
Jaså? Vad kul. Det är… Ja.
Tess, var är allihop? Var är alla gamla…
Kat var ju utesluten.
Ja, men Helen, Leni? Jag känner inte igen någon.
Har du fortfarande kontakt med Helen och Leni?
Två champagne, tack.
-Seriöst? -På riktigt?
Och en stor skotsk whisky. Tack.
Det är faktiskt inte så komplicerat att justera en anläggning.
Vi anser att lastbilarna… bara är flyttbilar.
Men stridsvagnskontrakten de pratade om…
Gies, du kom!
Kul att du anstränger dig.
Tack så mycket.
-Förlåt, det här är Peter. -Trevligt att träffas.
Kom och träffa alla.
-Ja, jag kommer strax. -Okej.
-Jan! Kom och åk skridskor! -Miep!
-Det är jättekul. -Miep! Vi måste gå.
Va? Vad hände?
Dina vänner är nazister, det är vad som hände.
-Jisses, Jan. -Miep,
Daniel är med i NSB och alla hans vänner också.
Varför säger du så?
Han har på sig broschen. Kom och se själv.
-Va? -Kom!
Ta av dig dem.
-Det är jag. -Han dejtar ingen.
Jag hämtar kapporna.
-Tess? -Hej. Har ni träffats?
Är Daniel med i NSB?
-Va? -Han har en NSB-brosch på sig.
Miep… Ursäkta oss en stund.
-Vad håller du på med? -Är han med i NSB? Berätta.
Han har på sin broschen,
men det är på låtsas, för affärernas skull.
Alla har affärer med…
-Tess, nej! -Inte nu, Miep. Snälla gör inte så.
Är allt bra?
Tess säger att du jobbar med nazisterna.
Min far säljer bilreservdelar, så ja.
-Vi har några kontrakt. -Med folk
som förstör vårt land, skickar iväg judar och dödar dem?
För Guds skull, Miep.
Gies, hur mycket har din tjej druckit?
Inte tillräckligt.
-Det förvånar inte mig. -Sluta.
-Du borde skämmas. -Sluta.
-Och du! Hur kan du… -Miep, sluta.
Gå ut.
Jag beklagar för det där.
Ni vet hur hon är. När hon dricker
sätter hon sig på sina höga hästar och trampar på alla.
Tack för en strålande kväll. Det har varit underbart. Och förlåt igen.
Nej, nej. Ta en drink på vägen ut.
-Tack. -Försök att ha lite kul.
Miep.
Vad i helvete var det? Tala inte så till mig.
-Du ska inte be om ursäkt för mig… -Lyssna på mig.
De är nazister. Vi är omringade här. Vi är nog de enda som inte är det.
Du kan bli arresterad. Och det kommer sluta illa för oss
och för våra vänner.
Vi måste välja rätt tillfälle att strida. Vi ska inte låta dem välja.
Okej?
Vi går härifrån.
-Vad är detta? -Magi.
Ni kom!
Med det här ljuset förenas vi
med tusentals år av mod och överlevnad.
Så som våra förfäder mackabéerna revolterade mot grekerna,
revolterar vi på vårt eget sätt, just nu, på den här vinden.
Och trots försöken att göra sig av med oss,
ifrån Hitler, hans gudlösa officerare, och även inkräktarna
som förstörde vår känsla av trygghet häromkvällen,
är vi här, vi lever och firar livet precis under näsan på dem,
med vänner som riskerar sina liv varje dag för att skydda oss.
Så, i denna första natt av chanukka och alla kommande nätter…
firar vi modet och styrkan…
hos våra förfäder och oss själva.
Som ni vet är jag…
inte en religiös man.
Jag har hört denna historia många gånger, men…
vanligtvis lyssnar jag inte.
Vanligtvis är jag för upptagen med att tänka på vad vi ska äta
så fort den är över.
Men i dag lyssnade jag.
Och den gav mig tröst, så…
tack Hermann, för att du påminde oss
om hur historierna från det förflutna visar oss hur vi ska blicka framåt…
för att finna hopp. Och jag är väldigt tacksam till er alla
för att ni är del av min historia och ger mig något att se fram emot.
Yishar koach!
Normalt sett hade vi ätit sötsaker nu, men…
Först och främst, herr van Pels, tack.
Det var så mycket mat på festen.
Så…
-Du skojar. -…varsågod.
Herregud! Ni tog med tårta.
-Och kakor. -Rulltårta.
-Och det är inte allt. -Champagne!
-Hur var festen? Kul? -Nej.
-Den var förfärlig. -Japp.
Ursäkta mig.
Anne har gjort det klart för mig med längtande blickar
och djupa suckar och smått diskreta kommentarer
att jag var självisk som inte delade med mig av min korg.
Förlåt mig, mina vänner. Jag behövde lite tid.
Det vore en ära om ni delade gåvan med mig.
Det vore en ära för oss att äta upp allt.
Fritz.
Var fick du halsbandet ifrån?
Jag skulle pantsätta det.
-Jag fick det av en vän. -Vem? Vem gav dig det?
Min bästa vän, Tess. Varför? Vad är det?
Är hon judinna?
Nej, det är hon inte. Varför?
Får jag se det?
Ja.
Herr Frank, varför?
Ni skrämmer mig.
Min mors vän hade en sån under inkvisitionen
när judar fick konvertera till kristendomen eller dödas.
Kvinnorna bar dem som en hemlighet.
När det är utsträckt, är det en rad fjärilar,
men sätter man ihop det…
Jag beklagar Miep, men din vän hade ingen rätt till det.
-Hon har definitivt inte… -Det är troligtvis stulet.
Hur väl känner du din vän?
-Miep, sluta. -Nej, jag vill inte ha det.
Jag vill inte ha det.
Jag vill inte röra det. Herr Frank tycker att jag är ett monster.
-Han tycker inte det. -Tror du Tess vet?
Vet hon var Daniel fick det ifrån?
Klart hon gör.
Gud. Jag känner ingen längre.
Jag känner inte ens dig.
-Jo, det gör du. -Nej! Du går i kyrkan
och pratar med Gud eller en präst. Jag vill att du pratar med mig.
-Jag vill räcka till. -Jag går inte i kyrkan.
Jag gör det du gör.
-Vad snackar du om? -Du sa ja till herr Frank.
Jag sa också ja.
-Va? Gömmer du folk? -Jag gör grejer.
Jag hjälper. Jag kan inte säga mer än så.
-Jan, vi skulle sluta… -Nej.
Lyssnade du inte där inne?
De har förlorat allt och ändå kämpar de vidare.
Jag måste också kämpa.
Jag måste.
Vänta, nej. Jag har något viktigt att säga.
-Jaså? Vadå? -Att du borde stanna.
-Jaså? -Ja… Snälla. Nej, nej.
Nej, snälla, nej! Rädda mig!
Tess, halsbandet du gav mig, var fick du det ifrån?
-Va? Varför? -Svara bara.
-Du beter dig konstigt och jag är trött. -Svara!
Någon Daniel känner sålde smycken.
-Det hur stulits från en jude. -Va?
Nazisterna stjäl från judar.
-Herregud, Miep. Det är jättesent. -De dödar folk!
-Daniel dödar inte folk. -Han är inte en god människa.
Han gör affärer med dem. Han har inget emot det de gör.
Hur kan du veta det? Du har inte velat lära känna honom.
Vi måste göra så här för att klara oss, Miep.
Vi måste göra affärer med nazisterna.
Vad ska vi annars göra?
Va?
"Vad ska vi annars göra?"
Vad som helst, Tess. De är onda.
Titta på mig. Du är en god människa.
Min mor är döende, Miep.
När hon är borta blir jag ensam.
-Daniel är allt jag har. -Du har fel. Du har mig.
Har jag? Du är aldrig här längre.
Tess, lämna honom. Lämna honom, snälla.
Jag är bara en person.
Om jag lämnar Daniel slutar inte kriget för det.
-Det förändrar ingenting. -Det förändrar dig!
Det kommer påminna dig om vad som är rätt.
Och vad gör du för att hjälpa förutom att döma mig?
Vet du vad? Jag vill att du går härifrån. Snälla, gå bara.
-Tess, snälla. -Snälla, Miep, gå.
Vet du…
en dag kommer kriget ta slut.
Då får du leva med dig själv.
Skulle du kunna hjälpa? Förvara det säkert?
Jag kan hitta nån som kan.
Det finns folk som sparar sånt här…
åt dem som återvänder.
Är du okej?
Vad håller vi på med?
Vi gömmer folk… och sen då?
Vi ber dem rycka upp sig.
"Det blir bra. Vänta ut det bara."
-Vi gör mer än så. -Vi gör inte tillräckligt.
Vi måste också gömma oss.
Dölja vår lojalitet, dölja vårt hat.
Jag kan inte gömma mig länge till. Jag kommer få ett utbrott.
Enligt min erfarenhet, när man mår så, finns det bara en sak att göra.
Mer.
Gevär…
-pistoler, granater. -Vad ska vi göra?
Vi ska starta en brand.
Undertexter: Monika Dwornik