TIDLIGERE I A SMALL LIGHT
Jeg søger en mand ved navn Willem Arondeus.
Han kan måske hjælpe mig.
Hvem er du? Hvad nytter du mig?
Hvis jeg hjælper dig, hvordan vil du så hjælpe mig?
Noget har ændret sig. Du er fjern og skal altid gå.
-Intet har ændret sig. -Du lyver.
Vi lyver ikke for hinanden, husker du?
Hvorfor gik du i kirke? Hvad lyver du ellers om?
Jeg gør det samme som dig.
Du sagde ja til mr. Frank, jeg sagde også ja.
Jeg kan ikke sige mere end det.
Vi gør ikke nok.
Når man føler sådan, er der kun én ting at gøre.
Vi sætter ild til tingene.
DENNE HISTORIE ER INSPIRERET AF VIRKELIGE HÆNDELSER. BEGIVENHEDER, STEDER
OG KARAKTERER ER SKABT ELLER ÆNDRET AF DRAMATISKE ÅRSAGER.
Det var en perfekt dag.
Du var så smuk.
Altså, du var så spændt, du glemte at sige: "Ja."
Undskyld. Ja. Ja. Og dig?
Ja.
Du husker mit bryllup bedre, end jeg gør.
Det var det mest romantiske, jeg nogensinde havde set.
Du husker det også helt anderledes. For mig var det virkelig stressende.
Hvordan kan det ikke have været dit livs mest romantiske dag?
Vi blev gift i en regeringsbygning.
Ja, men du var så smuk, og Jan var så flot.
Jeg tænkte over, om jeg nogensinde ville blive så forelsket som jer to.
Hvorfor er du pludselig så sentimental?
Hvor har du gjort af min Anne?
-Miep? -Ja?
-Kan du holde på en hemmelighed? -Anne, se, hvor vi sidder.
Okay. Så...
-Så? -...i går, under luftangrebene...
Peter kom op og spurgte, om jeg var okay.
Altså, det var jeg. Pim var her. Men Peter var så...
han var så sød.
-Men du... du er vild med Peter! -Nej, altså...
Nej, nej. Vi taler bare sammen og...
Han lærer mig nogle ting om mig selv,
og jeg gør det samme for ham. Men han er bare virkelig sød.
-Du er forelsket i Peter. -Stop det!
Det her med Anne og Peter, det går ikke.
Det er da harmløst, ikke?
-Da jeg var i den alder... -Ja.
Men du boede ikke i en lille rotterede af rum
med syv andre, inklusive knægtens forældre.
Jeg behøver ikke forklare dig, hvordan det her kan gå galt.
Alle disse følelser må vente til efter krigen.
-Jeg ved ikke, om du bare kan stoppe dem. -Nej.
Nej, det er jeg ikke sikker på.
Du må også søge at hindre, at Anne fortsætter med Van Pels-knægten.
-Men, mrs. Frank, det... -Jeg beder dig, Miep,
du har holdt os fantastisk trygge gennem alt dette.
Og denne situation føles ikke tryg.
Vi hollændere holder omhyggelige optegnelser,
så vi har faktisk foræret nazisterne et detaljeret register over
hvem og hvor de jødiske medborgere er.
Så, hvad er løsningen? Hvordan modarbejder vi det?
Vi sprænger civilregistret i luften.
Og hver enkelt optegnelse derinde.
Vores ven Jan har allerede løbet en stor risiko.
Han brugte sin adgang som socialrådgiver til at undersøge bygningen.
-Tak, Jan. -Jeg kendte stedet lidt.
Vi sprænger bygningen i luften, jeg blev gift i.
Hvor romantisk, Jan. Tak for det.
Med brug af Jans oplysninger, har jeg lavet et kort over bygningen,
og hvor de største samlinger
-af journaler bliver opbevaret. -Vent, vent!
Okay, med sådan en stor aktion vil der blive gjort gengæld,
og nazisterne vil hævne sig.
For jer, der deltager i det her, I vil måske blive jagtet,
måske bliver I dræbt.
Jeg siger, at der ingen skam er i, hvis nogen vil trække sig nu.
Okay, så kom og tag et kig på det.
Okay, så vi kan se gården her.
-Der er billeder af alt. -Tak. Tak for din hjælp.
Det var så lidt. Jeg er først lige kommet i gang.
Vent et øjeblik.
Du er for værdifuld for denne her, okay?
Jeg vil gerne gøre, så meget jeg kan.
Du har allerede gjort noget, ingen andre kan.
Din adgang har gjort det muligt, det er mere end nok.
Tak.
Lad os se på første sal. Willem, havde du...
TØJ TIL LAVESTE PRIS
En fornøjelse.
Vi ses engang i eftermiddag.
-Hej Cas. -Godmorgen.
Jeg så Cas i dag.
Ja? Hvordan har han det?
Det ved jeg ikke.
Jeg gemte mig.
Altså, sidste gang, vi talte sammen, gik det ikke så godt.
Og jeg ser ikke længere familien.
Det er lettere at lyve for dem, hvis jeg ikke ser dem.
Lidt ligesom med dig.
Hvad skal det betyde?
Siden du er begyndt at arbejde for modstandsbevægelsen,
går du om morgenen, kommer hjem,
og jeg aner intet om, hvad du har lavet.
Er det rigtigt?
Undskyld, Jan.
Hvad tid skal vi være på banegården?
Toget til Hilversum går kl. 5.30. Og vi må ikke komme for sent.
Damen, der skal skjule dig, er ved at blive lidt nervøs.
Måske sover jeg slet ikke.
Det er så pludseligt, er det virkelig nødvendigt?
Jeg ved, det er nervepirrende, men det er for det bedste.
Selv Max siger, det er tid til at forlade Amsterdam.
Her er for farligt.
-Ja. -Ja.
Jamen...
-Vi ses i morgen tidlig. -Godnat.
-Nat.
Hvad talte vi om?
Nå, ja. At vi aldrig taler om noget længere.
Når krigen er forbi, fortæller jeg det hele. Det lover jeg.
Jeg så et par fantastiske sko i dag.
Kan du huske dem, jeg engang havde? Røde med et lille spænde?
Hvordan kan du glemme dem? Jeg havde dem på vores første date.
Og hør her. Anne er forelsket i Peter.
Og mrs. Frank bad mig stoppe det, men hvordan gør jeg det?
Hvorfor dog knuse hendes lille hjerte?
Anne tror, vi blev gift så hurtigt, fordi vi var så forelskede,
vi ikke kunne vente.
Jeg kan ikke tro, du ikke kan huske de sko.
-Hejsa, I fandt os. -Ja, tak.
Du skal bo på min datters gamle værelse, det er en lille seng, men en dundyne.
Det lyder skønt. Mange tak for det.
Det er så stressende i Amsterdam,
razziaerne bliver flere og flere.
-Vi må alle gøre, hvad vi kan. -Tak.
Det fungerer faktisk ret fint.
Okay. Det går godt. Måske kan vi nå det tidlige tog hjem.
Men hvorfor så rastløs for at komme tilbage?
Jeg tænkte, vi kunne gå en tur.
-Her er så smukt. -Nej, jeg må tilbage.
Til hvad?
Fortæl mig det nu? Det er det her, jeg mente.
-Skal jeg finde på noget? -Nej. Bare stol på mig.
Altså, hvad er det? At stjæle ID-kort?
Aflevere penge? Skal du skjule endnu en familie?
Jeg vil ikke vente til efter krigen. Jeg vil have min mand tilbage.
Jeg er lige her.
Er det ondt,
at jeg er ret glad for, at mrs. Stoppelman flytter på landet?
Vi får hele lejligheden for os selv.
Jeg advarer dig, måske tager jeg aldrig BH på igen.
-Det støtter jeg. -Måske slet intet tøj.
Hej! I er kommet.
-Jeg er Kuno. -Hej Kuno.
Jan.
-Åh, ja. -Miep.
Miep. Ja. Mange tak, fordi I gør det her.
Nej, da, slet ikke. Tak til dig. Tak til din moder.
Nej, det fungerer fint.
-Ja... det gør. -Undskyld, hvad fungerer fint?
Jeg har en kæreste i Amsterdam. Så det bliver godt. Så...
-Hvornår tager vi afsted? -Kuno,
skat, jeg har endnu ikke talt med dem om den del.
Kuno går på universitetet her, og han har fået
lidt problemer med det lokale nazistparti.
Jeg underskrev ikke pagten.
-Undskyld. -Kuno.
Og jeg tænkte, at nu hvor Kuno er eftersøgt i Hilversum,
og mrs. Stoppelman ikke kan bo i Amsterdam, fordi hun er jøde,
hvorfor så ikke bytte?
Det virkede fair. Og jeg ved, I har et værelse.
Det lyder godt.
Jeg ved slet ikke, om Peter kan lide mig. Han er hele tiden sammen med Margot.
-Hans muligheder er jo begrænsede. -Hun er altid deroppe.
Jamen, måske er det bare sådan, det skal være, ikke?
-Måske er Margot hans type. -Margot?
Du godeste, Anne, jeg hjælper ham bare med matematik.
-Stop med at lytte. -Hvad? Det kan ikke undgås, du råber.
I øvrigt tænker jeg slet ikke på Peter på den måde.
Hør.
Hvis du vil prøve noget med ham, synes jeg, du skal gøre det.
Måske burde ingen af jer tænke på ham.
Gid, han gav mig et tegn.
-Hvordan vidste du, Jan elskede dig? -Hvordan friede han?
Ja, hvordan friede han? Fortæl os det hele.
Okay, altså, først var der en masse lort.
-Miep! -Åh, du godeste.
Okay, forfra. Så, efter besættelsen,
forsøgte nazisterne at eliminere de "uønskede".
-Udover jøderne? -Ja.
Ja, og jeg var uønsket, fordi jeg var immigrant her.
Så nazisterne indkaldte mig til regeringskontoret
og annullerede mit pas.
De sagde, jeg havde tre måneder til at forlade landet.
Jeg var dødsensangst.
Jeres far fandt mig faktisk grædende ved mit skrivebord
og tvang mig til at fortælle, hvad der var galt.
Jeg har et godt job, en god mand. Det er mit hjem, jeg vil ikke forlade det.
Det kan du heller ikke. Jeg har brug for dig.
Og Anne ville aldrig tilgive mig, hvis jeg lod dig gå.
-Gift dig med ham. -Hvad?
Du sagde selv, du har en god mand.
Gift dig med hollænderen.
Jan arbejdede på det tidspunkt
i en uges tid cirka en time syd for Amsterdam.
Han hjalp sine venner med høsten på deres gård
ved at skovle gødning til at gøde markerne.
Har du fået afsluttet din skilsmisse?
For vi bliver nødt til at gifte os, helst i går,
ellers bliver jeg smidt ud af landet, så...
Hvis du... hvis du elsker mig, så lad os gøre det. Hurtigt.
Åh, nej, vent. Har jeg helt misforstået det?
-Nej, nej. Det... -Vent. har du ikke lyst?
-Nej, nej, det er ikke... -Du viser det på en sær måde.
"En dag tager vi til Paris, Miep." Du taler om at få børn!
-Nej... -Børn!
Har du holdt mig for nar hele tiden?
Er det et fupnummer? For jeg kan finde noget meget bedre, du.
Stop nu! Stop. Jeg er allerede blevet skilt fra hende. Det er slut.
-Hvad? -Ja. For en måned siden.
Jeg ville sige det, når jeg havde købt ringen, jeg sparer op til.
-Og så ville jeg spørge din far. -Hvorfor?
Og så ville jeg finde et sted at fri til dig, Miep.
Foran baren, hvor vi først mødtes,
eller på broen, hvor vi først kyssede.
Hvor som helst på guds grønne jord, bare ikke på den her lortemark.
Og hvis du tror, du kan finde en bedre mand,
så... burde du måske det.
Nej, nej, vent. Undskyld, undskyld. Vent, jeg...
Jeg vil gerne have, du frier. Fri til mig.
-Nej! -Hvad?
Hvis ikke nu, så senere, når og som du vil,
men du kan ikke gøre det, hvis jeg sidder på et tog mod Wien.
-Åh gud. -Så, så...
-Hvad laver du? -Jan...
Hvad laver du?
Åh gud.
For det første, kan jeg gøre det meget bedre end dig.
Og for det andet, vil du gøre mig til den lykkeligste pige i verden
ved at gifte dig med mig, så jeg kan blive i landet, please?
-Ja. -Nej! Nej, ikke tabe mig. Nej!
Friede du til ham?
Du og Jan beviste, at to personer kan forelske dig,
selv under de mest uacceptable forhold.
Jamen, det var ikke helt så romantisk.
Jo, det er. Det er inspirerende og utroligt og perfekt.
Seriøst.
Gud!
-Åh gud. -Undskyld, undskyld...
-Undskyld, undskyld. -Jeg beklager. Jeg...
-Hej Jan. -Hej Kuno.
-Jeg troede, jeg var gået galt. -Jeg beklager.
-Jeg var så flov. -Undskyld, undskyld.
Jeg sagde til Kuno, at når han ikke kan gå ud,
-kan han invitere Hendrika herover. -Okay, næste gang banker jeg på.
-I din egen lejlighed? Hvorfor?
Hvorfor dog? Hvorfor tror du? Det var virkelig lækker mad.
-Ja, tak. -Hvor skal du hen?
Jeg har noget arbejde, ting der skal ordnes.
Hvilken slags arbejde laver du?
Ja, Jan, fortæl os, hvad slags arbejde du laver?
-Ikke meget at fortælle. -Nej. Han fortæller mig intet.
Jeg ved kun, det er meget farligt.
Hver gang han går hjemmefra, er jeg bange for ikke at se ham igen.
-Kom nu, hvad er det? -Siger han virkelig intet?
Nej, i månedsvis har han intet sagt. Men jeg gætter.
Jeg har lagt to og to sammen. Jeg tror, han arbejder i et cirkus.
Linedanser, eller... eller måske som klovn.
-Nej. -Jeg troede, du var socialrådgiver.
Det er jeg. I skal ikke lytte til damen.
Det er alt sammen meget kedeligt, tro mig.
-Vældig kedeligt. -Vi ses senere.
Professor?
Mr. Broers.
Hej Jan. Du ser ud til at have det godt. Er du i sikkerhed?
Vil du stadig bestride, at Nietzsche tog fejl?
Stille.
-Hvad er det her? -Jan...
Disse mænd smed deres skrald på gaden, som svin.
Jeg tabte et slikpapir men samlede det op.
-Bliv ved med at arbejde. -Jeg har ikke mere spyt.
Brug det her, jøde.
-Hey! -Jan, Jan. Gå videre, min søn.
Det er okay.
Bliv ved at rense.
Jeg vil være med til operationen. Mod arkiverne.
-Jeg har allerede svaret. -Nej, nej.
Jeg forstår, min stilling er værdifuld, okay, men det er ikke nok.
Folk giver måske deres liv for det her,
og jeg får fripas på grund af mit job? Nej.
Jeg vil ikke se til længere.
Jan...
Jeg tvivler ikke på,
at du er villig til at give dit liv for denne sag.
Men denne handling...
den kræver folk, der er villige til at tage et liv for det.
Og det tror jeg ikke, du har i dig.
Det er ikke dårligt, det er bare...
det er ikke dig.
"Der er særlig ret, hvorved en mand må berøve en anden mand livet."
Hvad skal det betyde?
Det er Nietzsche.
Det betyder: "Prøv mig."
Okay.
Det gør jeg.
Der er en bestemt naziofficer,
der foretager planlægningen af byens razziaer.
Alene han bestemmer, hvilke nabolag, der stormes, og hvornår.
Hver uge besøger svinet den samme luder på samme tid,
på et hotel på Warmoesstraat. Man kan stille sit ur efter det.
Hvis du ikke kan, så bare gå igen.
Det er okay.
Det er faktisk kun godt.
Hvad?
-Hvad fanden sker der? -Han gjorde det!
-Han dræbte mig sgu! -Var det en test?
Vi måtte vide, hvad du var i stand til. Det gør vi nu.
-Og det gør du også. -Han troede ikke, du kunne.
Slip mig.
-Du skylder mig en øl. -Dumme svin!
For Holland.
-For Holland. -For Holland.
Skarpe.
Hvordan har du det?
Jeg...
-vil gerne være meget fuld. -Det har du fortjent.
Skål.
-Skål. -Lad os skåle.
Jessica sagde, det er risikabelt, hvis jeg siger op.
-Cas, hører du efter? -Ja.
-Åh, ja. -Piger.
Glædelig bryllupsdag!
-Glædelig bryllupsdag! -Ja!
-Ja!
Tak. Mange tak.
I må have brugt alt jeres smør på det her.
Det skal du ikke bekymre dig om.
Jeg synes stadig, vi burde vente på Jan.
Vi gemmer lidt kage til ham. Sig til Jan, han er savnet.
Okay, ned, allesammen. Ned med jer.
Peter!
-Dæk jeres hoveder. -Dæk dit hoved, Peter.
Pim!
-Det er okay. -Okay.
Hvad sagde jeg, skat?
Luftangreb er gode, for det betyder, at englænderne...
-Tager livet af... -...tager livet af...
-...nazisterne. Ja. -...nazisterne.
De skyder et fly ned, der lander midt i bygningen her.
-Det er okay. -Ikke nu, Gusti.
-Jamen... -Hvad laver de?
De tager livet af nazisterne.
Nemlig.
Åh gud.
-Jeg må afsted. Det er min bryllupsdag. -Jamen, for din bryllupsdag, så.
Og for i morgen aften.
Du behøver ikke komme i morgen. Jeg har en afløser til dig.
Martyrdøden er sexet, men den er ikke særlig klog.
Det er okay at passe på sig selv.
Jeg passer på mig selv.
Jeg føler mig som en kujon, hvis jeg bruger resten af krigen
på at stjæle ID-kort og levere madvarer til folk i skjul,
når jeg ved, I har sat alt på spil.
Resten af mit liv vil jeg føler, jeg ikke gjorde nok.
Tro mig, selv hvis du gør det i morgen, og når væk med livet i behold,
vil du altid føle, du ikke gjorde nok.
-Undskyld. -Nej, det er fint.
-Sover hun? -Ja. Endelig.
Sidste gang jeg fandt dig grædende, husker jeg, at jeg...
bad dig gifte dig med din hollænder,
-og måske var det... -Det er fint.
-Vi har det fint. -Godt.
Hvorfor græder du så?
Jeg tænkte bare på nogle sko, jeg gerne ville købe.
-Sko? -Jeg ved det godt...
men det er nogle virkelig pæne sko.
Jeg har naturligvis ikke råd.
Og så tænkte jeg: "Hvor ville jeg overhovedet tage dem på?"
Og jeg kunne ikke tænke på...
en verden, hvor jeg ville tage dem på...
nogensinde igen.
-Køb skoene. -Jeg skulle aldrig have nævnt det.
Det er du nødt til.
Jeg har lige brugt en time på at prøve at overbevise Anne om,
at vi nok skal komme igennem det her...
at hun har ting, hun kan se frem til.
Og hvis du har set et par sko, der giver dig den følelse...
der giver dig håb, noget at se frem til...
så køb dem. Det er et par gode sko.
Ja.
-Godnat. -Nat.
Hallo. Miep?
-Cas? -Vi må snakke sammen, hvis vi kan det.
-Åh gud. Er det mor og far? -Nej, de har det fint. Det...
det drejer sig om Jan.
Jeg har set Jan i de sidste par uger...
mødes med nogle folk og drikke med dem på denne...
bestemte bar.
En bar for homoseksuelle?
Men... Hvad... Tror du, Jan er...?
Nej, det er ikke kun en bar for homoseksuelle,
det er en bar, hvor modstandsmænd mødes.
Er det her, hvad alle hemmelighederne har drejet sig om?
Er det derfor, du holdt op med at komme hjem til os?
Fordi dig og Jan arbejder for modstandsbevægelsen?
Ja.
Så denne her ting, Jan skal udføre, bekymrer det dig ikke?
-Hvilken ting? -Hvad?
Jeg ved ikke, hvad det er. Det troede jeg, du gjorde.
Nej, han siger intet. Hvilken ting?
Altså, ham fyren, jeg ser, han kender modstandsfolkene,
og han siger, at de planlægger noget.
De vil dræbe én, eller sprænge noget i luften. Noget stort.
-Hvornår? -I aften.
Miep, de...
de opfører sig, som om ingen kommer tilbage i live.
De har drukket og skålet, som om de skal i krig.
Du må tale med ham.
Jeg fandt den her i din undertøjsskuffe.
Jan. Jan, du sagde, det var... det var papirarbejde.
-Bare rolig. -Du skal ikke berolige mig, og lyv ikke.
Jeg fortjener at vide det.
Hør...
Er det farligt?
Risikerer du at dø?
-Skal du dø? -Vil du virkelig vide det?
Ja, det er farligt.
Måske dør jeg.
Jamen, så kan du ikke.
-Hvad? -Elsker du mig?
-Er du seriøs? -Hvis du gør, kan du ikke gå.
Miep, det kan du ikke sige. Sådan kan du ikke sige.
Miep, jeg er hollænder, og mit land har brug for mig.
Jeg har brug for dig.
Jan, det her er min grænse. Alle har en, og det her er min.
Du må ikke gå. Please, du må ikke. Hvis du elsker mig, må du ikke gå.
Du må ikke gå.
Vi ses senere.
Miep, hvor er jeg glad for at se dig.
Pim siger, jeg ikke må tale med Peter længere,
fordi det er for upassende.
Faktisk kom jeg for at tale med din far.
Det kan du ikke, han er i dårligt humør.
Han har hovedpine. På grund af luftangrebene.
Han har holdt sig vågen, fordi jeg ikke kan sove.
-Men, hør, okay... -Hvis jeg kunne få
fem sammenhængende minutter...
Det er mors værk. Det lyder ikke som Pim.
Mor forstår ikke, hvad kærlighed er.
Hendes ægteskab er er kærlighedsløst partnerskab,
-for bekvemmelighedens skyld... -Altså, Anne, Anne,
du har en idé om kærligheden, den er ikke reel.
Det er ikke den drøm, du tror. Ingen har den slags kærlighed.
-Du og Jan har. -Jan og jeg giftede os af bekvemmelighed.
Jeg giftede mig for at kunne blive i landet.
Alt, hvad du husker fra mit bryllup, er fuldstændig galt.
Det var mit livs mest skræmmende dag.
Jeg begik bedrag den dag, Anne.
Jeg prøvede at blive gift med et ugyldigt pas,
og jeg kunne være blevet deporteret.
Jeg glemte at sige: "Ja", ikke fordi jeg var forgabt i Jan,
men fordi jeg var bange for, at manden ville se siden med stemplet
i mit pas og få mig anholdt på stedet!
Undskyld. Beklager.
Gudskelov hostede Jan og fik ham distraheret.
Jeg prøvede blot at undgå anholdelse, ligesom dig.
Og at forveksle det med kærlighed, altså, det er bare dumt.
Forstår du? Hør, du er ved at blive voksen.
Måske er det på tide at opføre sig lidt voksent omkring det her.
Det bedste og sikreste, du kan gøre, er at undgå Peter.
Kærlighed vil kun såre dig.
-Jeg forstår. Det gør jeg. -Godt.
Miep? Anne, gå ovenpå.
Jeg skal tale med dig.
Jeg bad dig tale Anne fra, at involvere sig med Van Pels-drengen,
ikke skræmme hende fra nogensinde at forelske sig.
Undskyld.
Hvad er der galt?
Hvad sker der med dig og Jan?
Vi kæmper med det. Det går skidt... Virkelig skidt.
Jamen, ja... det er hårde tider for ethvert ægteskab.
Og krigen gør alting endnu mere kompliceret.
Nej. Nej, han... han er taget ud for at gøre noget virkelig farligt,
for indsatsens skyld.
Jeg bad ham om ikke at gå, og han sagde, han kommer tilbage,
men han ved, at han måske ikke, og...
han gik bare.
Ja, jeg forstår.
For ti år siden kom Otto og sagde: "Jeg har en forfærdelig følelse.
"Jeg flytter dig og pigerne ud af Tyskland."
Jeg ville ikke afsted, Miep.
Hvis du havde set mit liv i Tyskland,
ville du også have været blevet.
Men jeg så ham i øjnene og sagde: "Okay, lad os tage afsted."
Og han tog os hertil for vores sikkerheds skyld.
Og jeg hadede ham. Jeg hadede Otto for at have taget det fra mig.
-Gudskelov at du troede på ham. -Jeg troede ikke på ham, jeg kendte ham.
Jeg kender hans hjerte, og han kender mit.
Og selv da jeg hadede ham, elskede jeg ham stadig.
Ægteskaber bliver også voksne, Miep, det er man nødt til at tillade.
Anne kalder vores ægteskab for lidenskabsløst, men hun ved intet.
Otto ved, hvordan han passer på os,
og hvordan jeg vil opdrage en datter, og hvordan jeg drikker min te.
Det er der noget meget romantisk ved, synes du ikke?
Du kender Anne, hun ved intet om den slags.
Hun er højt begavet. Ja, hun er flabet, men hun er kun 14 år.
Hun er kun 14.
Mor?
Hvad er det? Den larm?
De er tilbage. Det var tæt på.
Men der er ingen luftalarm! Hvad var det?
Det var ikke antiluftskyts.
Jan.
Jeg må gå.
Det var helt bestemt modstandsbevægelsen.
Ja, men hvorfor sprænge vores egen bygning i luften?
Jamen, Bep. Så nazisterne ikke har arkiver over jøderne.
Arkiverne.
-Morgen. -Godmorgen.
-Har du hørt det? -Arkivbygningen er blevet bombet,
og nazisterne har anholdt en række modstandsfolk.
Det har jeg hørt.
Du er sent på den, vi åbner om lidt. Sov du over dig?
Nej.
Jeg skal vise dig noget, men du må ikke blive sur.
-Jan? Er Jan her? -Se lige her.
-Jeg... kan ikke se noget. -Peter kyssede mig. Lige her.
Det var lidt akavet, for jeg vendte hovedet,
men han kyssede mig lige her med begge læberne.
Jeg har fået mit første kys.
Her, stil madvarerne væk.
Hej, hvornår kommer Jan hjem? Vi kunne spille bridge eller...
-Jeg ved det ikke. -Er der...
Er alt okay?
Kan vi gøre noget for dig?
Hvis I har tallerkener eller krus i jeres soveværelse,
må I gerne sætte dem herind. Tak.
-Er du okay? -Ja.
Cas?
-Hej. -Hej.
Ved du noget?
-Nej. Gør du? -Nej.
Der er gået to dage.
Skal vi gå ud og finde nogle svar, så?
-Kom. -Jeg må gå. Det er Jan.
Han... han...
-Okay, gå. Gå. -Ja.
Der er hun.
Hej.
Vi leder efter Jan Gies.
Jeg kender ingen Jan Gies.
Kom nu, det gør du. Jeg har set dig med ham.
-Jeg kender ingen Jan Gies. -Jan er min husbond.
Jeg vil bare vide, om han er blevet anholdt, om han er i live, eller...
Jeg vil bare vide det.
Please?
Beklager.
Jeg kender ingen Jan Gies.
Lad os gå.
Ingen siger noget derinde. De er for skræmte.
-Bet, hvad sker der? I har allesammen spurgt,
og jeg kan ikke blive ved med at sige det igen og igen...
så nu siger jeg, hvad jeg ved.
For vi ved allesammen, at de officielle nyheder er noget fis.
Som I ved, har modstandsbevægelsen bombet civilregistret.
Af grunde, jeg ikke fatter,
mener Nazisterne, at enkelte af vores venner er skyldige.
Enkelte af vores venner er forsvundet, andre er blevet anholdt.
Her er dem, vi ved, er anholdt.
Johan Brouwer...
Cornelius Roos...
Cees Honig.
Rudi Bloemgarten, dømt til døden.
Karl Gröger...
dømt til døden.
Willem Arondeus...
dømt til døden.
Willem har skrevet en erklæring, og hans advokat har givet os den.
Erklæringen lyder...
"Lad det blive hørt, at homoseksuelle ikke er kujoner."
-For Willem. -Og for Holland.
Hvad er det her?
Det ved jeg ikke. Det lå der, da jeg kom.
Det er tysk, hvad betyder det?
"Lortemark."
Jan?
Jan!
Jeg troede, du var død. Jeg troede aldrig, jeg skulle se dig igen.
Du tog ikke afsted.
Du gjorde det ikke for min skyld, og...
Altså, nu hader du mig.
Jeg elsker dig.
Jeg elsker også dig.
Kommer du hjem?
Det er stadig farligt...
for dig, for vores venner.
Jeg var der ikke, men... hvis nogen snakker over sig, kan de nævne mig.
Jeg beder dig ikke om at stoppe, men...
du skal fortælle mig...
hvis du er i fare, vil jeg være i fare med dig.
Vi ses snart.
-Er det til mig? -Ja. Sæt dig.
Først vil jeg gerne undskylde. Jeg tog fejl af dig og Peter.
Jeg skulle ikke have sagt, du ikke skulle føle dine følelser.
Faktisk tror jeg, jeg tog fejl omkring Peter.
Jeg tror, han har mere brug for mig, end jeg har for ham.
-Hvad! Hvad? -Ingenting.
Du er bare... ved at blive voksen.
Og du venter ikke, så...
Det er én af dine flotteste kjoler.
Godt, for jeg synes også, den er flot.
-Til dig! -Miep. Vent, virkelig?
-Du skal have tøj, der passer. -Vent, er den til mig? Virkelig?
Og du skal have...
disse her.
Er de til mig?
Jeg ville selv have haft dem, men har ikke brug for dem.
Der er ingen nedenunder, prøv dem bare.
Okay.
-De ser fantastisk ud. -Jeg elsker dem.
-Miep, hvor skal jeg tage dem på? -Overalt!
Til jobsamtale, til middag.
Og det er til en pige, der først lige er begyndt.
Du skal danse i dem, måske kysse en dreng i dem,
måske den forkerte dreng, men det er okay.
Du vil begå fejl, lære af dem, og bare fortsætte med at vokse.
Og jeg kan ikke vente med at se det.
Tekster af: Jakob Millung