TIDLIGERE PÅ A SMALL LIGHT
Jeg leter etter noen som heter Willem Arondeus.
Jeg har hørt du kan hjelpe meg.
Hvem er du? Hva kan du gjøre for meg?
Hvis jeg hjelper deg, hvordan skal du hjelpe meg?
Noe er annerledes. Du tar avstand og må alltid dra.
-Ingenting er annerledes. -Du lyver.
Vi lyver ikke til hverandre, husker du det?
Hvorfor gikk du i kirka? Hva annet lyver du om?
Jeg gjør det du gjør.
Du sa ja til herr Frank, jeg sa også ja.
Jeg kan ikke fortelle deg mer.
Vi gjør ikke nok.
Når du føler det, er det bare en ting du kan gjøre.
Vi skal starte en brann.
HISTORIEN ER INSPIRERT AV EKTE BEGIVENHETER. ENKELTE HENDELSER, STEDER
OG KARAKTERER ER SKAPT ELLER FORANDRET FOR DRAMATISKE FORMÅL
Det var en perfekt dag.
Du så virkelig vakker ut.
Du ble jo så begeistret, at du glemte å si "ja".
Beklager. Ja. Vil du?
Ja.
Du husker bryllupet mitt bedre enn meg.
Det var det mest romantiske jeg noensinne har sett.
Du husker det også veldig annerledes. Jeg synes det var stressende.
Hvordan var det ikke den mest romantiske dagen i ditt liv?
Vi giftet oss i en offentlig etat.
Ja, men du var så vakker, og Jan var så kjekk.
Jeg undret meg om jeg noen gang ville bli så forelsket som dere.
Hvorfor er du plutselig så sentimental?
Hva har skjedd med min Anne?
-Miep? -Ja?
-Okey, kan du holde på en hemmelighet? -Anne, se deg rundt.
Okey, så…
-Så? -…i går, under luftangrepene…
Peter kom og spurte om jeg var okey.
Jeg var det, Pim var her, men Peter, han var…
han var så søt.
-Men du… du er forelska i Peter! -Nei, jeg…
Nei, nei, nei, nei, nei. Vi snakket bare og…
Han lærer meg visse ting om meg selv
og jeg gjør det samme for ham. Men han er bare veldig snill.
-Du er forelska i Peter. -Slutt!
Denne greia mellom Anne og Peter holder ikke.
Det er uskyldig, sant?
-Da jeg var på hennes alder… -Ja.
Men du ville vel ikke bodd i små rom
sammen med sju andre, inkludert denne guttens foreldre.
Jeg behøver vel ikke å fortelle deg hvordan dette kan gå galt.
Disse følelsene må vente til krigen er over.
-Jeg tror ikke du bare kan stoppe dem. -Nei.
Nei, det kan jeg nok ikke.
Jeg har bruk for at du avskrekker Anne fra å fortsette med Val Pels-gutten.
-Men fru Frank. Det er… -Vær så snill, Miep,
du har holdt oss så trygge gjennom alt dette.
Og denne situasjonen føles ikke trygg.
Vi hollendere fører veldig nøye protokoller,
så vi har i grunn gitt nazistene et detaljert register
over hvem og hvor våre jødiske statsborgere er.
Hva er løsningen? Hvordan motarbeider vi det?
Vi sprenger i stykker Arkivverket.
Og ethvert dokument der inne.
Jan her har allerede tatt på seg en stor risiko.
Han har brukt adgangen hans som sosialarbeider til å kartlegge bygget.
-Takk, Jan. -Jeg kjente stedet litt.
Vi sprenger i stykker bygget jeg giftet meg i.
Det er veldig romantisk, Jan. Takk skal du ha.
Ved hjelp av Jan sin informasjon, har jeg laget en skisse av bygningen,
og hvor de fleste
-av dokumenter arkiveres. -Vent, vent, vent litt!
Okey, med en såpass stor operasjon, vil det være represalier,
og nazistene vil slå tilbake.
Til dere som deltar i dette, du kan bli jaktet,
du kan bli drept
Jeg sier bare at det ikke er noen skam å ombestemme seg.
Okey, kom og ta en titt, da.
Det vi ser her er gårdsplassen.
-Det er bilder av alt. -Takk. Takk for hjelpen.
Bare hyggelig. Det har bare begynt.
Vent litt.
Du er altfor verdifull for denne, okey?
Jeg vil gjøre så mye som mulig.
Du har allerede gjort noe ingen andre kan.
Din adgang har gjort dette mulig, det er mer enn nok.
Takk.
La oss ta en titt på første etasje. Willem, har du…
KLÆR BILLIGSTE PRIS
Gleden er på min side.
Jeg ser deg en gang i ettermiddag.
-Hei, Cas. -God morgen.
Jeg så Cas i dag.
Å, ja? Hvordan har han det?
Vet ikke.
Jeg gjemte meg.
Altså, forrige gang vi snakket var ikke spesielt koselig.
Jeg har sluttet å se familien min.
Det er lettere å lyve til dem, om jeg ikke ser dem.
Som deg, faktisk.
Hva skal det bety?
Siden du begynte i motstandsbevegelsen,
drar du om morgenen, kommer hjem,
og jeg aner ikke hva du har gjort den dagen.
Ja?
Beklager, Jan.
Når måtte vi være på togstasjonen?
Toget til Hilversum drar 5:30. Og vi kan ikke komme for sent.
Damen som skal gjemme deg begynner å bli litt nervøs.
Da sover jeg nok ikke i natt.
Alt dette er så plutselig, er du sikker på at det er nødvendig?
Jeg forstår at det er nervepirrende, men det er for det beste.
Selv Max sier det er på tide å forlate Amsterdam.
Det er ikke trygt her.
-Ja. -Ja.
Da så…
-Jeg ser deg i morgen. -God natt.
-Natta.
Hva snakket vi om?
Å, ja. At vi ikke snakker om noe lenger.
Etter at krigen er over, skal jeg fortelle deg alt. Jeg lover.
Jeg så disse flotte skoene i dag.
Husker du de jeg pleide å ha? De røde med den lille reimen?
Hva? Hvordan husker du ikke dem? Jeg brukte dem på vår første date.
Enda en ting, Anne er forelska i Peter.
Og fru Frank spurte meg om jeg kunne få de til å stoppe, men hvordan?
Hvordan kan jeg knuse det lille hjertet hennes?
Anne trodde vi giftet oss i et hastverk, fordi vi var så forelska,
at vi ikke kunne vente.
Jeg kan ikke tro at du ikke husker de skoene.
-Hallo, du fant oss. -Ja, takk.
Du skal sove i datteren mitt sitt rom, sengen er liten, men det er dundyne.
Det vil være perfekt. Takk skal du ha.
Det er så stressende i Amsterdam,
razziaene virker til å komme nærmere og nærmere.
-Vi må alle gjøre det vi kan. -Takk.
Alt ordner seg, ser det ut til.
Dette går greit. Kanskje vi kan ta et tidlig tog tilbake.
Men hvorfor er du så ivrig for å dra?
Tenkte vi kunne gå en tur langs dammen.
-Det er så vakkert her. -Nei, jeg må komme meg tilbake.
For hva?
Fortell meg det? Dette er det jeg snakket om.
-Vil du at jeg skal finne på noe? -Nei. Stol på meg.
Altså, hva er det? Stjele ID-kort?
Levere penger? Gjemmer du enda en familie?
Jeg vil ikke vente til etter krigen. Jeg vil ha mannen min tilbake.
Jeg er akkurat her.
Er det slemt at
jeg gleder meg til fru Stoppelman skal flytte på landet?
Vi vil ha hele leiligheten for oss selv.
Jeg advarer deg om at jeg kanskje aldri bruker BH igjen.
-Den planen støtter jeg. -Kanskje ingen klær i det hele tatt.
Hei! Dere er her.
-Det er jeg som er Kuno. -Hei, Kuno.
Jan.
-Å, ja. -Miep.
Miep. Ja. Tusen takk for at dere gjør dette.
Å, nei. Ikke tenk på det. Takk. Takk din mor.
Nei, det funket veldig bra.
-Ja… det gjorde det. -Beklager, men nøyaktig hva?
Jeg har en kjæreste i Amsterdam. Så det blir deilig. Så…
-Når drar vi? -Kuno,
kjære, jeg har ikke snakket med dem ennå om dette.
Kuno studerer på universitetet her, og har havnet
i litt trøbbel med det lokale nazistpartiet.
-Jeg signerte ikke lojalitetsmerket. -Ja.
-Beklager. -Kuno.
Og da tenkte jeg, ettersom Kuno er ettersøkt i Hilversum,
og fru Stoppelman kan ikke være i Amsterdam, fordi hun er jødisk,
så hvorfor ikke gjøre en byttehandel?
Det virket bare rettferdig. Og dere har jo plass.
Høres bra ut.
Jeg vet ikke om Peter bryr seg om meg. Han tilbringer så mye tid med Margot.
-Nå ja, mulighetene hans er begrenset. -Hun går alltid opp dit.
Kanskje det er det som er ment?
-Kanskje Margot er mer hans type. -Margot?
For guds skyld, Anne, jeg hjelper ham kun med matte.
-Slutt å tyvlytt. -Hva? Jeg kan ikke noe for det.
Uansett føler jeg ikke noe for Peter.
Hør.
Hvis du vil være med ham, så bør du.
Kanskje ingen av dere skal tenke på ham.
Skulle ønske han ga meg et tegn.
-Hvordan visste du at Jan elsket deg? -Hva… Ja? Hvordan fridde han?
Ja, hvordan fridde han? Fortell oss alt.
Okey, først av alt, det var mye dritt.
-Miep! -Herregud.
Okey, la meg tenke tilbake. Etter okkupasjonen,
prøvde nazistene å kvitte seg med de "uønskede."
-Bortsett fra jøder? -Ja.
Ja, og jeg ble uønsket på grunn av at jeg var en innvandrer.
Nazistene innkalte meg
og annullerte passet mitt.
De fortalte meg at jeg hadde tre måneder på å forlate landet.
Jeg var livredd.
Faren din tok meg faktisk i å gråte ved pulten min
og tvang meg til å fortelle hva som var i veien.
Jeg har en god jobb, en god mann. Dette er hjemmet mitt. Jeg vil ikke dra.
Det kan du ikke. Jeg trenger deg.
Anne ville aldri tilgitt meg om jeg lot deg dra.
-Gift deg med ham. -Hva?
Du sa selv at du har en god mann.
Gift deg med hollenderen.
Jan, på den tiden,
jobbet en time sør for Amsterdam for en uke.
Han hjalp en av vennene sine med avlingen
ved å skuffe gjødsel på markene.
Har du utfylt skilsmissepapirene?
Fordi vi må gifte oss, sånn i går,
ellers kaster de meg ut av landet…
hvis du… hvis du elsker meg, så gjør vi det. Og fort.
Å, nei. Ble dette helt feil?
-Nei, nei, nei. Det… -Vil du ikke?
-Nei. Det er ikke det. -Du har en snål måte å vise det på.
"Miep, en dag drar vi til Paris." Du snakker om å få barn!
-Nei… -Barn!
Har du holdt meg for narr hele tiden?
Er det et stort lureri? Fordi jeg kan finne noen bedre enn deg.
Slutt. Slutt. Jeg har allerede skilt meg. Det er gjort.
-Hva? -Ja. For en måned siden.
Jeg skulle fortelle deg det, så snart jeg hadde kjøpt ringen.
-Og så skulle jeg spørre faren din. -Hvorfor det?
Så skulle jeg finne et sted å fri til deg, Miep.
Som foran baren vi først møttes,
eller på broen hvor vi hadde vårt første kyss.
Hvor som helst på denne kloden, bortsett fra her i denne drittmarken.
Og hvis du tror du kan få deg noen bedre enn meg,
så… kanskje du skal.
Nei, nei, vent, vent. Beklager. Beklager. Vent. Jeg…
Jeg vil at du skal fri til meg. Fri til meg.
-Nei! -Hva?
Hvis du ikke gjør det nå, så senere, hvor og når som helst,
men du kan ikke gjøre det hvis jeg er på et tog til Wien.
-Herregud. -Så…
-Hva holder du på med? -Jan…
Hva gjør du? Hva gjør du?
Herregud.
For det første, jeg kan få noen mye bedre enn deg.
For det andre, vil du gjøre meg til den lykkeligste jenta i verden
ved å gifte deg med meg, sånn at jeg kan bli i landet med deg?
-Ja. -Nei! Nei, ikke slipp meg. Nei!
Du fridde til ham?
Du og Jan beviste at to stykker kan forelske seg,
selv i de minst uakseptable omstendigheter.
Det var ikke akkurat så romantisk.
Jo, det var det. Det er inspirerende, fantastisk og perfekt.
Seriøst.
Herregud.
-Herregud. -Beklager, beklager, beklager…
-Beklager. Beklager så mye. -Jeg er lei for det…
-Hei, Jan. -Hei, Kuno.
-Jeg trodde jeg var i feil leilighet. -Beklager så mye.
-Jeg dør. -Jeg beklager. Beklager.
Jeg sa til Kuno at siden han ikke kan gå ut,
-så kan han ha Hendrika på besøk. -Okey. Jeg banker på neste gang.
I din egen leilighet? Hvorfor det?
Jeg lurer på hvorfor. Hva tror du? Dette var veldig godt.
-Ja, takk skal du ha. -Hvor skal du?
Jeg har noe arbeid jeg må se på.
Hva jobber du med?
Jan, fortell oss hva du jobber med?
-Ikke så mye å fortelle. -Nei. Nei, han forteller meg ikke noe.
Jeg vet bare at det er farlig.
Hver gang han drar hjemmefra, er jeg redd jeg aldri ser ham igjen.
-Kom igjen, da. Hva er det? -Forteller han det ikke?
Nei, ikke på månedsvis. Men jeg har gjettet.
Jeg har lagt to og to sammen, og tror han jobber i et sirkus.
En lineakrobat, eller… kanskje en klovn.
Nei. Jeg trodde du var sosialarbeider.
Jeg er en sosialarbeider. Ikke lytt til den dama.
Det er bare kjedelige greier, tro meg.
-Veldig kjedelig. -Ses senere.
Professor?
Herr Broers?
Hallo, Jan. Du ser godt ut. Er du trygg?
Vil du fortsatt krangle om hvorvidt Nietzsche tok feil?
Stille.
-Hva er dette? -Jan…
Disse mennene tok seg friheten til å kaste søppelet på gaten, som griser.
Jeg mistet et godtepapir. Jeg plukket det opp.
-Fortsett å jobb. -Jeg har ikke mer spytt.
Bruk det, jøde.
-Hei! Hei! -Jan, Jan. Gå videre.
Det er i orden.
Fortsett å vask.
Jeg er nødt til å være med. Arkivverket.
-Okey, jeg har allerede sagt det. -Nei, nei, nei.
Jeg forstår at jeg er verdifull, okey. Men det er ikke nok.
Noen her ofrer livet sitt for dette
og jeg får en fribillett på grunn av jobben min? Nei.
Jeg vil ikke lenger stå på siden.
Jan…
Jeg tviler ikke et sekund
at du er villig til å ofre livet ditt for dette.
Men denne operasjonen…
denne operasjonen krever folk som er villig til å ta et annet liv.
Og jeg tror ikke du har det i deg.
Det er ikke negativt. Det er bare…
ikke deg.
"Det er en viss rettighet som gir oss retten til å frata en person livet."
Hva skal det bety?
Det er Nietzsche.
Det betyr, "Gi meg en sjanse."
Okey.
Det skal jeg.
Det er en viss nazi-offiser
som planlegger razziaene i byen.
Han alene bestemmer hvilket nabolag som plyndres og når.
Hver uke besøker denne idioten den samme prostituerte til samme tid
på et hotell ved Warmoesstraat. Som et urverk.
Hvis du ikke klarer å gjøre det, bare stikk.
Det er i orden.
Det er faktisk bra.
Hva er det?
-Hva i helvete foregår? -Han gjorde det!
-Den jævelen tok livet av meg. -Var det en prøve?
Vi måtte være sikre på deg. Og det er vi nå.
-Det er du også. -Han trodde ikke du ville klare det.
Kom deg av meg.
-Du skylder meg en øl. -Drittsekker!
For Holland!
-For Holland. -For Holland.
Shots.
Hvordan har du det?
Jeg…
-Jeg vil bli veldig full. -Du har fortjent det.
Skål.
-Skål. -La oss skåle.
Jessica sa det vil være risikabelt å slutte.
-Cas, hører du etter? -Ja.
-Å, ja. -Jenter.
Gratulerer med dagen!
-Gratulerer med dagen! -Ja!
-Ja da. -Ja!
Takk. Takk skal dere ha.
Men dere må ha brukt opp alt smøret deres i denne.
Ikke tenk på det.
Jeg synes vi skulle ha ventet på Jan.
Vi holder av litt kake for ham. Fortell Jan han er savnet.
Alle sammen ned. Alle sammen ned.
Peter!
-Beskytt hodet. Beskytt hodet. -Beskytt hodet ditt, Peter.
Pim!
-Det går fint. -Det er okey.
Hva sa jeg, kjære?
Luftangrep er bra, fordi det betyr at de engelske…
-Banker livskiten… -Banker livskiten…
-...ut av nazistene. -...ut av nazistene.
De vil skyte ned et fly rett i bygningen vår.
-Det går fint. -Ikke nå, Gusti.
-Så… -Hva holder de på med?
De banker livskiten ut av nazistene.
Sånn, ja
Herregud.
-Jeg må dra. Det er bryllupsdagen min. -Skål for bryllupsdagen din, da.
Og for i morgen kveld.
Du trenger ikke å komme i morgen. Jeg har uansett en erstatter.
Martyrdød er sexy, men ikke spesielt smart.
Det er lov å passe på seg selv.
Jeg passer på meg selv.
Jeg føler meg som en feiging hvis jeg resten av krigen
bare skal stjele ID, og smugle mat til folk i skjul,
i viten om at dere risikerte alt.
Jeg vil leve resten av livet med en følelse av å ikke ha gjort nok.
Stol på meg, selv om du er med i morgen og selv om du overlever,
vil du føle at du ikke gjorde nok.
-Beklager. -Nei, det går fint.
-Sover hun? -Ja. Endelig.
Sist gang jeg så deg gråte, husker jeg at jeg…
Jeg ba dem om å gifte deg med hollenderen
-og kanskje det var… -Det går fint.
-Vi har det fint. -Så bra.
Hvorfor gråter du?
Jeg tenkte bare på noen sko jeg gjerne vil kjøpe.
-Sko? -Jeg vet…
Jeg vet, men det er noen virkelig fine sko.
Jeg har selvfølgelig ikke råd.
Så tenkte jeg, "Hvor skal jeg engang bruke dem?"
Og jeg klarte ikke forestille meg en…
verden der jeg kan bruke dem…
noensinne.
-Kjøp skoene. -Jeg skulle aldri tatt det opp.
Du må.
Jeg brukte en time der inne på å overbevise Anne
at vi kommer oss ut av dette, at…
hun har noe å se frem til.
Og hvis du fant noen sko som fikk deg til å føle deg sånn…
gi deg håp, noe å se frem til…
kjøp dem. Det er noen gode sko.
Ja.
-God natt. -Natta.
Hallo. Miep?
-Cas? -Vi må snakke sammen, om vi fortsatt kan.
-Herregud. Er det mamma og pappa? -Nei, nei. De har det fint. Det…
Det er om Jan.
Jeg har sett Jan de siste ukene…
møte med disse folka og drikke med dem i en…
spesiell bar.
En bar for homofile?
Men… Hva… Tror du Jan?
Nei, det er ikke en bar kun for homofile,
det er en bar der motstandsbevegelsen samles.
Er det det alle hemmelighetene har handlet om?
Hvorfor du sluttet å besøke oss?
Fordi du og Jan er med i motstandsbevegelsen?
Ja.
Og det Jan er i ferd med å gjøre, er du ikke bekymret for det?
-Hva da? -Hva?
Jeg vet ikke hva det er, men jeg trodde du gjorde.
Nei, han forteller meg ikke noe. Hva snakker du om?
Fyren jeg ser er med i motstandsbevegelsen
og han sier at de planlegger noe.
De skal drepe noen eller sprenge noe i stykker. Noe stort.
-Når da? -I kveld.
Miep, de…
oppfører seg som om ingen vil komme tilbake.
De drikker og skåler som de skal sendes ut i krigen.
Du må snakke med ham.
Jeg fant denne i undertøys-skuffen din.
Jan. Jan, du sa det… du sa det var papirarbeid.
-Ikke tenk på det. -Ikke ro meg ned, og ikke lyv.
Jeg fortjener å vite det.
Se på meg…
er det farlig?
Kan du dø?
-Kommer du til å dø? -Vil du virkelig vite det?
Ja, det er farlig.
Kanskje dør jeg.
Du kan ikke.
-Hva? -Elsker du meg?
-Er du seriøs? -Hvis du gjør det, drar du ikke.
Miep, du har ingen rett. Du har ingen rett til å si det.
Miep, jeg er en hollender og landet trenger meg.
Jeg trenger deg.
Jan, dette er grensen min. Alle har en og dette er min.
Vennligst ikke gjør det. Vær så snill. Hvis du elsker meg, drar du ikke.
Ikke gjør det.
Jeg ser deg senere.
Miep, jeg er så glad for å se deg.
Pim sier at jeg ikke kan snakke med Peter lenger
fordi det er upassende.
Jeg kom for å snakke med faren din.
Han er i et dårlig humør.
Han har hodepine. På grunn av luftangrepet.
Han er våken med meg, fordi jeg ikke får sove.
-Men hør på det her… -Hvis jeg kan få
fem sammenhengende minutter…
Det er mamma sin skyld. Det er ikke likt Pim.
Mamma forstår ikke kjærlighet.
Ekteskapet hennes er et kjærlighetsløst partnerskap,
-et ekteskap ut av bekvemmelighet… -Anne, Anne,
du har en denne ideen om kjærlighet, men den er ikke ekte.
Det er ikke drømmen du tror den er. Ingen har sånn kjærlighet.
-Du og Jan har det. -Jan og jeg giftet oss i fornuft.
Jeg giftet meg med ham sånn at jeg kunne bli.
Alt du husker av bryllupet er fullstendig feil.
Det var den mest skremmende dagen i mitt liv.
Jeg begikk svindel den dagen, Anne.
Jeg prøvde å gifte meg med et ugyldig pass
og jeg kunne ha blitt deportert.
Jeg glemte å si "Ja", ikke fordi jeg var full av begeistring for Jan,
men fordi jeg var livredd for at mannen skulle se den stemplede siden
i passet og få meg arrestert, der og da.
Unnskyld meg.
Takk og lov for at Jan hostet og distraherte ham.
Jeg prøvde å unngå å bli arrestert, akkurat som deg.
Og å forvirre det med kjærlighet, det er bare dumt.
Forstår du? Du blir eldre.
Kanskje det er på tide at du oppfører deg litt voksen.
Det beste og tryggeste vil være at du holder deg unna Peter.
Kjærlighet vil bare såre deg.
-Jeg forstår. Det skal jeg. -Bra.
Miep? Anne, gå opp.
Jeg må snakke med deg.
Jeg ba deg om å fraråde Anne om Vals Pels gutten,
ikke skremme henne fra å noensinne forelske seg.
Unnskyld. Unnskyld.
Hva er i veien?
Hva har skjedd mellom deg og Jan?
Vi sliter. Det er ille. Det er… det er veldig ille.
Ja vel, dette er prøvende tider for ethvert ekteskap.
Og krigen gjør alt bare enda mer komplisert.
Nei. Nei, han… han skal til å gjøre noe veldig farlig
for å hjelpe til mot krigen.
Og jeg… jeg spurte ham om å ikke dra… og han sa at vi ses senere,
men han vet det kanskje ikke skjer, og…
han bare dro.
Ja, jeg forstår.
For ti år siden, sa Otto, "Jeg har en dårlig følelse.
"Jeg flytter deg og jentene ut av Tyskland."
Jeg ville ikke dra, Miep.
Hvis du fikk et innblikk i livet jeg hadde i Tyskland,
så ville du også ønsket å bli.
Men jeg kikket ham i øynene, og sa, "Okey, la oss dra."
Og han flyttet oss hit for å holde oss trygge.
Og jeg hatet ham. Jeg hatet Otto for at han tok det fra meg.
-Takk og pris du trodde på ham. -Jeg trodde ham ikke, jeg kjente ham.
Jeg kjente til hjertet hans slik han kjenner mitt.
Selv da jeg hatet ham, sluttet jeg aldri å elske ham.
Ekteskapet vokser også opp, Miep, om du lar dem.
Anne sier at ekteskapet vårt er lidenskapsløst, men hun forstår ikke.
Otto vet hvordan han holder oss trygge,
og hvordan jeg vil oppdra en datter, og hvordan jeg liker teen min.
Det er noe romantisk i det, synes du ikke?
Du kjenner Anne, hun aner ikke noe om det.
Hun er smart. Ja, hun er nesevis, men er bare 14.
Hun er bare 14.
Mamma?
Hva er det? Lyden?
De er her igjen. Det var så nærme.
Men det er ingen varsling! Hva var det?
Det… det var ikke luftvern.
Jan.
Jeg må dra.
Det var motstandsbevegelsen.
Men hvorfor skulle vi sprenge i stykker vårt eget bygg?
Bep. Så nazistene ikke skal ha et register over jødene.
Arkivene.
-God morgen. -God morgen.
-Har du hørt? -Arkivverket ble bombet
og nazistene arresterte en hel gjeng av motstandskjempere.
Jeg har hørt det.
Du ser sen, vi har nesten åpnet. Forsov du deg?
Nei.
Jeg har noe å vise deg, men ikke vær sur på meg.
-Jan? Er Jan her? -Se her.
-Hv… Jeg ser ikke noe. -Peter kysset meg. Akkurat her.
Det var litt flaut, fordi jeg snudde på hodet,
men han kysset meg akkurat her, med begge lepper.
Jeg har fått mitt første kyss.
Bær det her vekk.
Når kommer Jan hjem? Tenkte vi kunne spille bridge eller…
-Jeg er ikke sikker. -Er det…
Er alt i orden?
Er det noe vi kan gjøre?
Hvis dere har noen asjetter eller kopper på rommet,
kan dere ta dem med hit. Takk.
-Er alt i orden? -Jepp.
Cas?
-Hei. -Hei.
Vet du noe?
-Nei. Gjør du? -Nei.
Det har gått to dager.
Vi bør vel prøve å finne noen svar, da?
-Kom igjen. -Jeg må gå. Det er Jan.
Han… han…
-Går fint. Gå. Gå. -Ja.
Hun er her.
Hei.
Vi leter etter Jan Gies.
Jeg kjenner ingen Jan Gies.
Kom igjen, det gjør du vel. Jeg har sett ham med deg.
-Jeg kjenner ingen Jan Gies. -Jan er ektemannen min.
Jeg trenger bare å vite om han er arrestert, eller om han er i live, eller…
Jeg må vite.
Vær så snill.
Beklager.
Jeg kjenner ingen Jan Gies.
La oss dra.
Ingen vil snakke her. De er alle for redde.
-Bet, hva er det som skjer? -Alle har spurt
og jeg kan ikke si det om og om igjen…
så jeg sier det jeg vet, en gang for alle.
Fordi vi alle vet at de offisielle nyhetene er tull.
Som dere vet, motstandsbevegelsen har sprengt i stykker Arkivverket.
Av grunner jeg ikke kan fatte
Nazistene tror noen av vennene våre er ansvarlige.
Noen av vennene våre er ikke gjort rede for, noen er arrestert
Dette er de vi vet er i varetekt.
Johan Brouwer...
Cornelius Roos...
Cees Honig.
Rudi Bloemgarten, dømt til døden.
Karl Gröger...
dømt til døden.
Willem Arondeus...
dømt til døden.
Willem har gitt en uttalelse, og hans advokat har videreformidlet den.
Uttalelsen er som følger…
"La det være kjent at homofile ikke er feige."
-For Willem. -Og for Holland.
Hva er dette?
Vet ikke. Det var her da jeg kom.
Det er tysk, hva står det?
"Drittmark."
Jan?
Jan!
Jeg trodde du var borte. Jeg trodde jeg aldri ville se deg igjen.
Du dro ikke.
Du dro ikke på grunn av meg, og…
Nå hater du meg.
Jeg elsker deg.
Jeg elsker også deg.
Kommer du hjem?
Det fortsatt farlig…
for deg, for vennene våre.
Jeg var ikke der, men… hvis noen snakker, så kan de oppgi meg.
Jeg kommer ikke til å be deg om å stoppe, men…
Du må fortelle meg…
hvis du er i fare, trenger jeg å være i fare med deg.
Jeg ser deg snart.
-Er den til meg? -Ja, sett deg ned.
Først av alt, vil jeg gjerne si unnskyld. Jeg tok feil angående deg og Peter,
jeg skulle ikke bedt deg om å slutte å føle hva du føler.
Jeg tror faktisk jeg tok feil angående Peter.
Jeg tror han trenger meg mer enn jeg trenger ham.
-Hva! Hva? -Ingenting, ingenting.
Du bare… Du vokser opp.
Og du skal ikke vente…
Det er en av mine favorittkjoler du eier.
Så bra, fordi det er også en av mine favoritter.
-Som du eier. -Miep. Seriøst?
-Du trenger klær som passer. -Er den her min. Seriøst?
Og du trenger…
disse.
Er de til meg?
Jeg trodde jeg ville ha dem for meg selv, men jeg trenger dem ikke. Du gjør det.
Ingen er nedenunder. Prøv dem.
Okey.
-De ser flotte ut! -Jeg elsker dem.
-Miep, hvor skal jeg bruke dem? -Overalt.
Du bruker dem på et jobbintervju og på en middag.
Og det er bare begynnelsen.
Du vil danse i dem, kanskje du kysser en gutt i dem,
kanskje feil gutt, men det går fint.
Du vil begå feil, lære av dem, og fortsette å vokse.
Og jeg gleder meg til å se det.
Tekst: Tore Westre