DIN EPISOADELE ANTERIOARE
Caut pe cineva pe nume Willem Arondeus.
M-ar putea ajuta.
Cine ești? La ce-mi ești de folos?
Dacă eu te ajut, tu cum mă vei ajuta?
Ceva s-a schimbat. Ești distant și mereu trebuie să fii undeva.
- Nimic nu s-a schimbat. - Minți.
Nu ne mințim, îți amintești?
De ce te-ai dus la biserică? Despre ce mai minți?
Fac ce faci și tu.
Tu i-ai zis da dlui Frank, și eu am zis da.
Nu-ți pot spune mai multe de atât.
Nu facem destule.
Dacă simți asta, poți face un singur lucru.
Vom aprinde un foc.
SERIALUL E INSPIRAT DE EVENIMENTE REALE. UNELE EVENIMENTE, LOCAȚII
ȘI PERSONAJE AU FOST CREATE SAU SCHIMBATE ÎN SCOPURI DRAMATICE.
RAZĂ DE SPERANȚĂ
A fost o zi perfectă.
Erai atât de frumoasă.
Te-ai entuziasmat atât de tare încât ai uitat să spui „da”.
Scuze. Da. Tu?
Da.
Tu-mi știi nunta mai bine ca mine.
A fost cel mai romantic lucru pe care l-am văzut vreodată.
Tu ți-o și amintești diferit. Pe mine m-a stresat.
N-a fost cea mai romantică zi din viața ta?
Ne-am căsătorit într-o clădire guvernamentală.
Da, dar erai atât de frumoasă și Jan arăta atât de chipeș.
Mă întreb dacă voi fi la fel de îndrăgostită ca voi doi.
De ce ești așa siropoasă dintr-o dată?
Ce ai făcut cu Anne a mea?
- Miep? - Da?
- Poți păstra un secret. - Anne, uită-te unde suntem.
Bine. Deci…
- Așa? - …ieri, în timpul raidului aerian…
Peter a venit să mă întrebe dacă sunt bine.
Pim era aici, dar, știi, Peter era…
era atât de drăguț.
- Îți place de Peter! - Nu, adică…
Nu. Doar vorbim și…
Mă învață unele lucruri despre mine
și eu fac la fel pentru el. E doar drăguț.
- Îți place de Peter. - Oprește-te!
Nu-mi place chestia asta între Anne și Peter.
E nevinovată, nu?
- Când eram eu la vârsta ei… - Da.
Dar tu n-ai trăit în câteva cămăruțe
cu șapte alți oameni, inclusiv părinții băiatului.
Nu trebuie să-ți enumăr toate modurile în care ar putea merge prost.
Sentimentele trebuie să aștepte până după război.
- Nu știu dacă îi puteți opri. - Nu.
Nu, nici eu nu știu.
Am nevoie de tine ca s-o descurajezi pe Anne din a continua cu băiatul.
- Dar, dnă Frank, e… - Te rog, Miep,
ne-ai păstrat în siguranță în tot acest timp.
Și această situație nu pare prea sigură.
Noi, olandezii, ținem o evidență foarte meticuloasă,
și, practic, le-am oferit naziștilor un registru detaliat
cu privire la cine sunt și unde se află cetățenii evrei.
Care e soluția? Cum contracarăm asta?
Aruncăm în aer oficiul de stare civilă.
Și fiecare document din interior.
Prietenul nostru, Jan, și-a asumat deja un risc mare.
El și-a folosit accesul ca asistent social pentru a explora structura clădirii.
- Mulțumim, Jan. - Știam locul un pic.
Aruncăm în aer locul unde m-am căsătorit.
Foarte romantic, Jan. Mulțumim că ne-ai zis.
Folosindu-ne de informațiile lui Jan, am făcut o hartă a clădirii
și unde sunt ținute
- …cele mai multe documente. - Stai!
Vor exista represalii din cauza grandiozității acțiunii,
iar naziștii se vor răzbuna.
Cei care participă la asta pot fi vânați,
chiar uciși.
Ceea ce vreau să spun e că nu-i o rușine dacă vreți să vă retrageți acum.
Bine, atunci, veniți să vedeți.
Aici avem curtea.
- Sunt poze cu totul. - Mulțumim pentru ajutor.
Cu plăcere. E doar începutul.
Stai.
Ești prea valoros pentru asta, bine?
Vreau să fac cât pot.
Ai făcut deja ce n-a putut nimeni altcineva.
Accesul tău a făcut posibil acest lucru, e îndeajuns.
Mulțumesc.
Să vedem primul etaj. Willem, tu…
ÎMBRĂCĂMINTE - CEL MAI MIC PREȚ
Plăcerea e de partea mea.
Ne mai vedem cândva în această după amiază.
- Bună, Cas! - Bună dimineața!
L-am văzut pe Cas azi.
Da? Cum e?
Nu știu.
M-am ascuns de el.
Ultima dată când am vorbit n-a mers prea bine.
Nu mă mai văd cu ai mei.
Mi-e mai ușor să-i mint dacă nu-i văd deloc.
Cam cum faci tu.
Cum adică?
De când lucrezi cu rezistența,
pleci de dimineață, vii acasă și nu știu nimic din ce ai făcut peste zi.
Da?
Scuze, Jan.
La ce oră trebuie să fim la gară?
Trenul pentru Hilversum pleacă la 5:30. Nu putem întârzia deloc.
Doamna care a vrut să te ascundă a devenit anxioasă.
S-ar putea să nu dorm deloc.
Totul se întâmplă atât de repede, sigur e necesar?
Știu, e foarte stresant, dar e cel mai bun mod de a acționa.
Și Max spune că trebuie să te scoatem din Amsterdam.
Aici nu-i sigur.
- Da. - Da.
Ei bine…
- Ne vedem de dimineață. - Noapte bună!
Noapte bună!
Despre ce vorbeam?
Da. Că nu mai vorbim între noi despre nimic.
După ce e gata războiul, îți voi spune totul. Promit.
Am văzut o pereche frumoasă de pantofi azi.
Îi mai știi pe cei pe care-i aveam? Cei roșii cu curelușă?
Poftim? Cum să nu-i mai știi? I-am purtat la prima întâlnire.
Ascult-o și pe asta, lui Anne îi place de Peter.
Și dna Frank m-a rugat să opresc asta, dar cum s-o fac?
Cum pot să-i frâng inimioara?
Anne crede că ne-am căsătorit repede pentru că eram foarte îndrăgostiți
și nu mai puteam aștepta.
Nu pot să cred că nu mai știi pantofii.
- Bună, ne-ai găsit! - Da, mulțumesc.
Vei sta în fosta cameră a fiicei mele. Patul e mic, dar are plapumă cu puf.
Sunt sigură că e frumoasă. Vă mulțumesc mult.
E atât de stresant în Amsterdam,
raziile par să se apropie din ce în ce mai mult.
- Facem cu toții ce putem. - Mulțumesc.
Se pare că totul merge bine.
Merge bine. Poate putem să ne întoarcem cu trenul mai repede.
De ce ești așa nerăbdător să plecăm?
Voiam să ne plimbăm pe lângă lac.
- E atât de frumos aici. - Nu, trebuie să mă întorc.
De ce?
Spune-mi! Despre asta vorbeam.
- Vrei să inventez ceva? - Nu. Doar spune-mi.
Ce e? Furi cărți de identitate?
Livrezi bani? Ascunzi o altă familie?
Nu vreau să aștept până după război. Îmi vreau soțul înapoi.
Sunt chiar aici.
E urât din partea mea
că mă bucur că dna Stoppelman se mută la țară?
Vom fi singuri în apartament.
Te avertizez, s-ar putea să nu mai port sutien.
- Sunt de acord cu planul. - S-ar putea să nu port haine deloc.
Bună! Sunteți aici.
- Sunt Kuno. - Bună, Kuno!
Jan.
- Da. - Miep.
Miep, da. Vă mulțumesc că faceți asta.
Noi vă mulțumim. Și mamei tale, la fel.
Nu, a mers bine.
- Da… așa e. - Ce merge bine?
Am o iubită în Amsterdam. Va fi grozav. Deci…
- Când plecăm? - Kuno,
dragule, n-am vorbit cu ei despre asta.
Kuno merge la universitate aici
și are câteva neînțelegeri cu Partidul Nazist local.
Nu voiam să semnez.
- Scuze. - Kuno.
Mă gândeam că, din moment ce Kuno e căutat în Hilversum
și dna Stoppelman nu poate fi în Amsterdam,
de ce să nu facem un schimb?
Mi se pare corect. Și știu că aveți loc.
Sună grozav.
Nu știu dacă lui Peter îi pasă de mine. Stă mult cu Margot.
- Păi, are opțiuni limitate. - Mereu merge la el.
Poate așa trebuie să fie, știi?
- Poate îi place mai mult de Margot. - Margot?
Dumnezeule, Anne, doar îl ajut la matematică!
- Nu mai trage cu urechea! - Ce? N-am cum, vorbești tare.
Oricum, nu-mi place de Peter în acel mod.
Ascultă.
Dacă vrei ceva cu el, eu zic să încerci.
Poate n-ar trebui să vă gândiți la el.
Mi-aș dori să-mi dea un semn.
- Cum ai știut că Jan te iubește? - Cum te-a cerut?
Da, cum te-a cerut? Spune-ne tot.
În primul rând, a implicat o grămadă de rahat.
- Miep! - Doamne!
S-o iau de la început. După ocupație,
naziștii au încercat să scape de „nedoriți”.
- Pe lângă evrei? - Da.
Da, iar eu am devenit nedorită pentru că eram imigrantă.
Naziștii m-au chemat în birourile guvernamentale
și mi-au revocat pașaportul.
Mi-au zis că am trei luni să părăsesc țara.
Eram speriată de moarte.
Tatăl vostru m-a prins plângând la birou și m-a forțat să-i zic ce s-a întâmplat.
Am o slujbă bună, un bărbat bun. Aici e casa mea și nu vreau să plec.
Nu poți pleca. Am nevoie de tine aici.
Pe lângă asta, Anne nu m-ar ierta dacă te-aș lăsa să pleci.
- Căsătorește-te cu el. - Poftim?
Tu ai zis-o, ai un bărbat bun.
Căsătorește-te cu olandezul.
Jan, pe atunci,
lucra la o oră sud de Amsterdam pentru o săptămână.
Își ajuta prietenii cu recolta de la fermă,
împrăștiind bălegar pentru a fertiliza câmpul.
Ți-ai finalizat divorțul?
Pentru că trebuie să ne căsătorim imediat,
altfel voi fi dată afară din țară, deci…
dacă mă iubești, hai s-o facem. Repede.
Nu, stai. Am înțeles greșit?
- Nu, doar… - Stai, nu vrei asta?
- Nu, nu-i asta… - Ai un mod caraghios de a o arăta!
„Într-o zi vom merge în Paris, Miep!” Am vorbit despre copii!
- Nu… - Copii!
M-ai dus de nas tot timpul ăsta?
Îți bați joc de mine? Să știi că pot s-o fac mult mai bine.
Oprește-te! Am divorțat de ea. S-a făcut.
- Poftim? - Da. Acum o lună.
Voiam să-ți zic odată ce cumpăram inelul pentru care strâng bani.
- Și apoi voiam să-l întreb pe tatăl tău. - De ce?
Apoi voiam să găsesc unde să te cer, Miep.
Cum ar fi în fața barului unde ne-am cunoscut,
sau pe podul unde ne-am sărutat prima oară.
Oriunde pe planeta asta, în afară de câmpul ăsta plin cu rahat!
Și dacă crezi că poți avea pe cineva mai bun decât mine,
atunci… încearcă.
Nu, stai. Scuze, stai, eu…
vreau ca tu să mă ceri. Cere-mă.
- Nu! - Poftim?
Dacă nu acum, atunci mai târziu, când și cum vrei tu,
dar n-o poți face dacă-s în tren spre Viena.
- Doamne! - Deci…
- Ce faci? - Jan…
Ce faci?
Doamne!
În primul rând, pot avea pe cineva mai bun decât tine.
În al doilea rând, vrei să mă faci cea mai fericită fată din lume
căsătorindu-te cu mine ca să rămân în țară cu tine, te rog?
- Da. - Nu! Nu-mi da drumul! Nu!
Tu l-ai cerut?
Voi ați demonstrat că doi oameni se pot îndrăgosti
chiar și în cele mai inacceptabile circumstanțe.
N-a fost chiar atât de romantic.
Ba da. E inspirațional, minunat și perfect.
Pe bune.
Doamne!
- Doamne! - Scuze…
- Scuze. - Scuze. Eu…
- Bună, Jan! - Bună, Kuno!
- Am crezut c-am greșit apartamentul. - Îmi cer scuze!
- Voiam să mor. - Scuze.
I-am zis lui Kuno că, din moment ce nu poate pleca,
- …o poate aduce pe Hendrika aici. - Data viitoare voi bate la ușă.
În apartamentul tău? De ce?
Mă întreb de ce. Tu ce crezi? A fost delicios.
- Da, mulțumesc. - Unde mergi?
Am de lucru, niște chestii care trebuie rezolvate.
Ce lucrezi?
Da, Jan, spune-ne, ce lucrezi?
- Nu-s prea multe de zis. - Nu, nu-mi zice nici mie nimic.
Știu doar că e periculos.
De fiecare dată când pleacă, mi-e teamă că nu-l mai văd.
- Haide, ce faci? - Chiar nu-ți spune?
Nu-mi spune de luni. Dar încerc să ghicesc.
Cred că am pus laolaltă tot, cred că lucrează pentru circ.
Ca funambul sau… poate un clovn.
Nu. Credeam că ești asistent social.
Sunt asistent social. N-o ascultați pe ea.
E foarte plictisitor, pe bune.
- Foarte. - Ne mai vedem!
Domnule profesor?
Domnule Broers.
Bună, Jan! Arăți bine. Ești în siguranță?
Încă vrei să argumentezi că Nietzsche n-are dreptate?
Liniște!
- Ce se întâmplă? - Jan…
Acești bărbați și-au aruncat gunoiul pe jos, ca niște porci.
Am aruncat un ambalaj de bomboană, l-am luat.
- Continuă să lucrezi. - Nu mai am scuipat.
Folosește asta, evreule.
- Hei! - Jan, continuă să mergi.
E-n regulă.
Continuă să cureți!
Trebuie să fac parte din operațiune. Evidența persoanelor.
- Bine, ți-am zis deja. - Nu.
Înțeleg că poziția mea e valoroasă, dar nu e de ajuns.
Oamenii își pot da viața pentru asta
și eu sunt scutit din cauza slujbei mele? Nu.
Nu voi mai sta cu mâinile-n sân.
Jan…
Nu mă-ndoiesc o clipă
că ești în stare să-ți dai viața pentru asta.
Dar această acțiune…
are nevoie de oameni care sunt dispuși să ia vieți.
Și nu cred că tu poți.
Nu e ceva rău, doar că…
tu nu ești așa.
„Există un anumit drept prin care putem priva un om de viață.”
Ce înseamnă asta?
E din Nietzsche.
Înseamnă „pune-mă la încercare”.
Bine.
O voi face.
E un anumit ofițer nazist care face programul razilor din oraș.
El decide în care cartiere se fac razii și când.
Săptămânal, nenorocitul se vede cu aceeași prostituată la aceeași oră,
într-un hotel de pe Warmoerstraat. La oră fixă.
Dacă n-o poți face, pleacă.
E-n regulă.
Ba chiar e bine.
Ce e?
- Ce naiba se întâmplă? - A făcut-o!
- Nenorocitul m-a ucis! - A fost un test?
Trebuia să ne asigurăm ce poți face, și acum știm.
- Și la fel și tu. - N-a crezut că poți.
Dă-te de pe mine.
- Îmi datorezi o bere. - Nenorociților!
Pentru Olanda!
Băutură.
Cum ești?
Eu…
- Vreau să mă îmbăt. - O meriți.
Sănătate!
Noroc!
Jessica a zis că e riscant dacă mă las.
- Cas, tu auzi asta? - Da.
- Fetelor.
Aniversare fericită!
- Aniversare fericită! - Da!
Da!
Vă mulțumesc mult.
Sigur ați folosit tot untul în asta.
Nu-ți face griji despre asta.
Eu tot cred că trebuia să-l așteptăm pe Jan.
Îi păstrăm niște tort. Spune-i lui Jan că ne e dor de el.
Toată lumea jos.
Peter!
- Acoperiți-vă capul. - Acoperă-ți capul, Peter.
Pim!
E-n regulă.
Ce am zis, dragă?
Raidurile aeriene sunt bune pentru că englezii…
îi snopesc în bătaie…
pe naziști. Da.
Vor doborî un avion direct în clădirea noastră.
- E-n regulă. - Nu acum, Gusti.
Ce fac?
Îi snopesc în bătaie pe naziști.
Așa e.
Doamne!
- Trebuie să plec. E aniversarea mea. - În cinstea aniversării tale, atunci.
Și pentru mâine seară.
Știi, nu trebuie să vii mâine. Oricum are cine să te înlocuiască.
Martiriul e sexy, dar nu-i o mișcare înțeleaptă.
E-n regulă să ai grijă de tine.
Am grijă de mine.
Mă simt ca un laș dacă petrec restul războiului
doar furând cărți de identitate și ducând alimente la cei ascunși,
știind că voi ați riscat tot.
Îmi voi trăi restul vieții simțind că n-am făcut destul.
Crede-mă, chiar și dacă te duci mâine și scapi teafăr,
vei simți că tot n-ai făcut destul.
- Scuze. - Nu, e-n regulă.
- Doarme? - Da. În sfârșit.
Știi, ultima oară când te-am găsit plângând, țin minte că…
ți-am zis să te căsătorești cu olandezul
- …și poate a fost… - E-n regulă.
- Suntem bine. - Bine.
Atunci de ce plângi?
Mă gândeam la niște pantofi pe care voiam să-i cumpăr.
- Pantofi? - Știu…
Știu, dar sunt niște pantofi frumoși.
Evident, nu mi-i permit.
Apoi m-am gândit că nici n-am unde să-i port.
Și nu mă puteam gândi la…
o lume unde i-aș putea purta…
vreodată.
- Cumpără pantofii. - Mai bine nu pomeneam de ei.
Trebuie.
Tocmai ce am petrecut o oră încercând s-o conving pe Anne
că vom trece bine prin toate astea, că…
are ceva la ce să spere.
Și dacă ai găsit o pereche de pantofi care să te facă să simți asta…
care să-ți dea speranță, ceva la ce să speri…
Cumpără-i. E o pereche bună de pantofi.
Da.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Bună. Miep?
- Cas? - Trebuie să vorbim, dacă înc-o mai facem.
- Doamne! E despre mama și tata? - Nu, sunt bine, e despre…
E despre Jan.
L-am văzut pe Jan în ultimele săptămâni…
întâlnindu-se cu niște tipi și bând cu ei într-un…
bar particular.
Un bar pentru homosexuali?
Dar… Ce… Crezi că Jan e…
Nu e doar un bar pentru homosexuali,
e un bar unde se întâlnesc luptătorii din rezistență.
Despre asta au fost toate secretele?
De ce n-ai mai venit la noi?
Pentru că tu și Jan lucrați pentru rezistență?
Da.
Și nu-ți faci griji despre ce va face Jan?
- Ce va face? - Ce?
Nu știu ce e, dar credeam că poate tu știi.
Nu-mi spune nimic. Ce va face?
Tipul cu care mă văd face parte din rezistență
și spune că plănuiesc ceva.
Vor ucide pe cineva sau vor arunca în are ceva. Ceva mare.
- Când? - În seara asta.
Miep, ei…
se comportă de parcă nimeni nu se va întoarce.
Au băut și toastat de parcă se duc în război.
Trebuie să vorbiți.
Am găsit asta în sertarul cu lenjerie.
Jan, ai zis că era vorba doar de hârțogărie.
- Nu-ți face griji. - Nu mă lua cu zăhărelul și nu mă minți.
Merit să știu.
Ascultă…
e periculos?
Poți muri?
- Vei muri? - Chiar vrei să știi?
Da, e periculos.
Poate voi muri.
Nu te poți duce.
- Poftim? - Mă iubești?
- Pe bune? - Dacă mă iubești, nu te vei duce.
Miep, nu poți spune asta.
Miep, sunt olandez iar țara mea are nevoie de mine.
Eu am nevoie de tine.
Am nevoie de tine.
Jan, aici trag linia. Toată lumea are una și asta e a mea.
Te rog, nu te duce. Dacă mă iubești, nu te vei duce.
Nu te duce.
Ne vedem mai târziu.
Miep, mă bucur să te văd.
Pim spune că nu mai pot vorbi cu Peter pentru că e indecent.
Tocmai cu tatăl tău am venit să vorbesc.
Nu poți vorbi cu el acum, are toane. Îl doare capul. E din cauza raziei.
Stă treaz cu mine pentru că nu pot dormi.
- Ascultă… - Dacă aș putea avea
cinci minute consecutive…
Sigur e mama. Nu sună a ceea ce ar zice Pim.
Mama nu înțelege ce e dragostea.
Căsătoria ei e un parteneriat fără iubire,
- …o căsătorie din comoditate. - Doamne, Anne,
ai o idee despre dragoste care nu e adevărată.
Nu-i visul pe care-l crezi tu. Nimeni n-are asta.
- Tu și cu Jan o aveți. - Suntem căsătoriți din comoditate.
M-am măritat cu el ca să rămân în țară.
Tot ce-ți amintești despre nunta mea e greșit.
A fost cea mai înfricoșătoare zi din viața mea.
Am comis o fraudă în acea zi, Anne.
Am încercat să mă căsătoresc c-un pașaport invalid
și puteam fi deportată.
Am uitat să zic „da”, nu pentru că eram topită după Jan,
ci pentru că-mi era teamă că tipul va vedea pagina ștampilată
din pașaport și mă va aresta chiar în acel moment!
Scuze.
Slavă Domnului, Jan i-a distras atenția!
Încercam să nu fiu arestată, ca tine.
Și să încurci asta cu dragostea e o prostie.
Înțelegi? Ascultă, ai crescut.
Poate e timpul să începi să te comporți ca un adult.
Cel mai bun lucru pe care poți să-l faci e să stai departe de Peter.
Iubirea doar te va răni.
- Înțeleg, așa o să fac. - Bine.
Miep? Anne, du-te sus.
Trebuie să vorbesc cu tine.
Ți-am cerut s-o descurajezi pe Anne din a se încurca cu băiatul lui Van Pels,
nu s-o faci să nu mai vrea să se îndrăgostească.
Scuze.
Ce s-a întâmplat?
Ce s-a întâmplat între tine și Jan?
Avem probleme. E de rău.
Sunt momente de încercare în fiecare căsnicie.
Iar războiul face totul și mai complicat.
Nu. El… s-a dus să facă ceva foarte periculos,
împotriva războiului.
Și eu… i-am cerut să n-o facă și el… a zis că se va întoarce,
dar știe că poate n-o va face și…
a plecat pur și simplu.
Înțeleg.
Acum zece ani, Otto a venit și mi-a zis că are premoniție oribilă
și că ne mută pe mine și pe fete afară din Germania.
Eu n-am vrut să plec, Miep.
De-ai fi văzut ce viață aveam în Germania,
și tu ai fi vrut să stai.
Dar l-am privit în ochi și i-am zis s-o facem.
Și ne-a adus aici, în siguranță.
Și l-am urât. Doamne, l-am urât pe Otto pentru ce mi-a luat.
- Noroc că l-ai crezut. - Nu l-am crezut, l-am cunoscut.
Îi știu inima iar, el o știe pe a mea.
Chiar și când l-am urât, nu m-am oprit din a-l iubi.
Și căsătoriile se maturizează, Miep, trebuie să le lași.
Anne zice că noi n-avem pasiune, dar ea nu știe.
Otto știe cum să ne țină în siguranță,
cum să crească o fiică și exact cum îmi place ceaiul.
E foarte romantic asta, nu crezi?
O știi pe Anne, ea nu știe despre astea.
E inteligentă. Da, e impertinentă, dar are doar 14 ani.
Are doar 14 ani.
Mama?
Ce-i sunetul ăsta?
S-au întors. Au fost atât de aproape!
Dar nu s-a auzit sirena! Ce-a fost asta?
N-a fost antiaerian.
Jan.
Trebuie să plec.
Cu siguranță a fost rezistența.
Da, dar de ce am arunca-n aer o clădire de-a noastră?
Bep, ca naziștii să nu aibă o evidență a evreilor.
Documentele.
- 'Neața! - Bună dimineața!
- Ați auzit? - Evidența persoanelor a fost bombardată
și naziștii au arestat persoane din rezistență.
Am auzit.
Ai întârziat, imediat deschidem. Ai adormit?
Nu.
Am să-ți arăt ceva, dar nu te poți supăra pe mine.
- Jan? E Jan aici? - Uită-te aici.
- Nu văd nimic. - M-a sărutat Peter. Chiar aici.
A fost ciudat la-nceput fiindcă-mi mișcam capul,
dar apoi m-a sărutat aici cu ambele buze.
Am avut primul sărut.
Pune cumpărăturile la loc.
Când vine Jan acasă? Speram să ne jucăm bridge sau…
- Nu știu. - Aveți…
E totul în regulă?
Pot să te ajut cu ceva?
Dacă ai farfurii sau căni în camera ta,
le poți aduce aici. Mulțumesc.
- Ești bine? - Da.
Cas?
- Bună! - Bună!
Știi ceva?
- Nu. Tu? - Nu.
Au trecut două zile.
Să mergem să căutăm răspunsuri?
- Haide. - Trebuie să plec. E Jan.
E…
- Bine, du-te. - Da.
E aici.
Bună!
Îl căutăm pe Jan Gies.
Nu cunosc un Jan Gies.
Haide, îl știi, te-am văzut cu el.
- Nu-l știu pe Jan Gies. - Jan e soțul meu.
Trebuie să știu dacă a fost arestat, dacă e în viață sau…
Trebuie să știu.
Te rog?
Îmi pare rău.
Nu cunosc un Jan Gies.
Să mergem.
Nimeni nu va vorbi de-aici. Sunt prea speriați.
- Bet, ce se întâmplă? - Toți m-ați întrebat
și nu pot repeta la nesfârșit,
așa că vă spun ce știu, o dată pentru totdeauna.
Cu toții știm că știrile oficiale sunt un rahat.
După cum știți, rezistența a aruncat în aer Evidența persoanelor.
Din niște motive pe care nu le înțeleg,
naziștii cred că unii dintre prietenii noștri sunt responsabili.
Unii dintre prietenii noștri sunt de negăsit, unii arestați.
Iată-i pe cei care sunt arestați.
Johan Brouwer…
Cornelius Roos…
Cees Honig.
Rudi Bloemgarten, condamnat la moarte.
Karl Gröger…
condamnat la moarte.
Willem Arondeus…
condamnat la moarte.
Willem a dat o declarație, iar avocatul său a dat-o mai departe.
Declarația sa e…
„Să se știe că homosexualii nu sunt lași.”
- În cinstea lui Willem! - Și a Olandei!
Ce-i asta?
Nu știu, era acolo când am ajuns.
E în germană, ce înseamnă?
„Câmp cu rahat.”
Jan?
Jan!
Credeam că ai murit. Credeam că nu te voi mai vedea.
Nu te-ai dus.
Nu te-ai dus din cauza mea și…
Acum mă urăști.
Te iubesc.
Și eu te iubesc.
Vii acasă?
Încă e periculos…
pentru tine, pentru prietenii noștri.
N-am fost acolo, dar… dacă ceilalți vorbesc, îmi pot da numele.
Nu-ți voi cere să te oprești, dar…
Vreau să-mi spui…
dacă ești în pericol, vreau să fiu în pericol cu tine.
Ne vedem curând.
- E pentru mine? - Da. Ia loc.
În primul rând, vreau să-mi cer scuze. M-am înșelat în legătură cu tine și Peter.
N-ar fi trebuit să-ți spun să nu mai simți ce simți.
De fapt, eu cred că m-am înșelat în legătură cu Peter.
Cred că el are mai mare nevoie de mine decât eu de el.
- Ce e? - Nimic.
Doar… crești.
Și n-ai timp de așteptat, deci…
E una dintre rochiile mele preferate de-ale tale.
Bine, e și o preferată de-a mea.
- Din ale tale! - Miep. Stai, pe bune?
- Ai nevoie de haine care ți se potrivesc. - Stai, e a mea? Pe bune?
Și îți trebuie…
ăștia.
Sunt pentru mine?
Credeam că-i vreau pentru mine, dar tu ai nevoie de ei, nu eu.
Nu-i nimeni jos, du-te, probează-i.
Bine.
- Arată grozav! - Îi ador.
- Miep, unde le voi purta? - Peste tot!
Le vei purta la un interviu de angajare, la cină.
Și sunt pentru o fată care e doar la început.
Le vei purta să dansezi, poate vei săruta un băiat în ele,
poate un băiat nepotrivit, dar e-n regulă.
Vei face greșeli, vei învăța din ele și vei continua să te dezvolți.
Și de-abia aștept să văd asta.
Subtitrarea: Casian Ocăi