V MINULÝCH ČASTIACH SVETLA NÁDEJE
Hľadám niekoho menom Willem Arondeus.
Mohol by mi pomôcť.
Čo robíte? Čo z vás môžem mať?
Ak vám pomôžem, ako pomôžete vy mne?
Niečo sa zmenilo. Si neprístupná a vždy musíš niekam ísť.
-Nič sa nezmenilo. -Nie, klameš.
A my si neklameme, pamätáš?
Prečo si šiel do kostola? O čom ešte klameš?
Robím to, čo robíš ty.
Povedala si pánu Frankovi áno. Tiež som povedal áno.
Viac ti nemôžem povedať.
Nerobíme dosť.
Keď sa cítite takto, dá sa robiť len jedno.
Založíme požiar.
TENTO PRÍBEH INŠPIROVALI SKUTOČNÉ UDALOSTI ISTÉ UDALOSTI, MIESTA
A POSTAVY BOLI VYMYSLENÉ ALEBO UPRAVENÉ NA ÚČELY DRAMATIZÁCIE.
SVETLO NÁDEJE
Bol to dokonalý deň.
Vyzerala si nádherne.
Tak si sa tešila, že si zabudla povedať „Áno.“
Prepáčte. Áno. Áno. A ty?
Áno.
Pamätáš si moju svadbu lepšie než ja.
Bola to tá najromantickejšia vec, akú som dovtedy videla.
Pamätáš si ju úplne inak. Pre mňa bola vážne stresujúca.
Akože to nebol najromantickejší deň tvojho života?
Brali sme sa vo vládnej budove.
Áno, vyzerala si krásne a Jan vyzeral tak elegantne.
Premýšľala som, či budem niekedy taká zaľúbená ako vy dvaja.
Prečo si zrazu taká pochabá?
Čo si spravila s mojou Annou?
-Miep? -Áno?
-Dobre, udržíš tajomstvo? -Anna, pozri sa, kde sme.
Dobre. Takže…
-Takže? -…včera počas náletov…
za mnou prišiel Peter a opýtal sa, čo som v poriadku.
Bola som, bola tu Pim, ale vieš, Peter, on…
bol veľmi milý.
-Ale ty… si do Petra zaľúbená! -Nie, ale…
Nie. Len sme sa rozprávali a…
Učím sa od neho isté veci o sebe
a to isté platí preňho. Len je veľmi milý.
-Si do Petra zaľúbená. -Prestaň s tým!
To medzi Petrom a Annou nebude fungovať.
Je to nevinné, nie?
-Keď som ja bola v jej veku… -Áno.
Ale nebývali ste v maličkej nore
s ďalšími siedmimi ľuďmi vrátane chlapcových rodičov.
Nemusím vám hovoriť, čo všetko sa môže hrozne pokaziť.
Všetky tie city budú musieť počkať, kým sa neskončí vojna.
-Neviem, či ich viete len tak zastaviť. -Nie.
Nie som si istá, či to viem.
Potrebujem, aby ste aj vy odhovorili Annu od vzťahu s tým Van Pelsovým chlapcom.
-Ale, pani Franková, to je… -Prosím, Miep,
doteraz ste nás ohromne ochraňovali.
Táto situácia sa nezdá byť bezpečná.
My Holanďania vedieme veľmi dôkladné záznamy,
a tak sme vlastne nacistom poskytli podrobný zoznam,
kto a kde sú židovskí občania.
Aké je teda riešenie? Čo proti tomu urobíme?
Vyhodíme do vzduchu matriku.
A každý záznam v nej.
Náš priateľ Jan už teraz veľa riskoval.
Použil svoj prístup ako sociálny pracovník a preskúmal usporiadanie budovy.
-Vďaka. Jan. -Trochu som to tam poznal.
Ideme odpáliť budovu, kde som mal sobáš.
To je veľmi romantické, Jan. Ďakujeme ti.
Podľa Janových informácií som vytvorila plán budovy
a miesta, kde je najviac
-záznamov. -Počkať!
Dobre, pri takej veľkej akcii budú nasledovať represálie
a nacisti udrú späť.
Vás, ktorí sa na tom zúčastníte, možno budú prenasledovať,
možno vás zabijú.
Hovorím, že nie je hanba sa teraz z toho stiahnuť.
Dobre, tak sa poďte pozrieť.
Tu máme dvor.
-Tu je všetko na fotografiách. -Ďakujeme vám za pomoc.
Vďačne. Len sa rozbiehame.
Počkať.
Na toto ste príliš vzácny, dobre?
Chcem urobiť všetko, čo môžem.
Pozrite, už ste urobili, čo nikto iný nevie.
Váš prístup to umožnil, je to viac než dosť.
Ďakujem.
Pozrime sa na prvé poschodie. Willem, máš…
OBLEČENIE NAJNIŽIE CENY
Bolo mi potešením.
Uvidíme sa niekedy poobede.
-Ahoj, Cas. -Dobré ráno.
Dnes som videla Casa.
Áno? Ako sa má?
Neviem.
Schovala som sa mu.
Naposledy, keď sme sa rozprávali, to veľmi nevyšlo.
A prestala som navštevovať rodinu.
Je ľahšie im klamať, keď sa s nimi vôbec nestretávam.
Je to trochu ako s tebou.
To má čo znamenať?
Odkedy si začal pracovať s odporom,
odídeš ráno, prídeš domov
a neviem nič o tom, čo si cez deň robil.
Áno?
Prepáč, Jan.
Kedy máme byť na vlakovej stanici?
Vlak do Hilversumu odchádza o 5:30. Vážne nemôžeme meškať.
Pani, ktorá je ochotná vás schovať, začína byť trochu nervózna.
No, možno vôbec nebudem spať.
Je to všetko také náhle, určite je to nevyhnutné?
Viem, je to stresujúce, ale je to tá najlepšia možnosť.
Aj Max hovorí, že je čas odísť z Amsterdamu.
Nie je tu bezpečne.
-Áno. -Áno.
No…
-Uvidíme sa ráno. -Dobrú noc.
-Dobrú.
O čom sme sa rozprávali?
Aha, že už sa viac o ničom nerozprávame.
Keď sa skončí vojna, všetko ti poviem, sľubujem.
Dnes som videla skvelé topánky.
Spomínaš si na tie, čo som kedysi mala? Také červené s remienkom?
Ako to, že si ich nepamätáš? Mala som ich na našom prvom rande.
A počúvaj toto: Anna je zaľúbená do Petra.
Pani Franková ma poprosila, aby som to zatrhla, ale ako?
Ako jej môžem zlomiť srdiečko?
Anna si myslí, že sme sa zosobášili tak rýchlo, lebo sme boli zamilovaní
a nemohli sme počkať.
Neverím, že si nepamätáš tie topánky.
-Dobrý deň, našli ste nás. -Áno, ďakujeme.
Budete v bývalej izbe mojej dcéry, posteľ je malá, ale perina z páperia.
Určite bude pekná. Veľmi vám ďakujem.
Amsterdam je veľmi stresujúci,
razie sa zdajú byť stále bližšie.
-No, musíme robiť, čo môžeme. -Ďakujem vám.
Všetko to vyšlo celkom dobre.
Dobre. Ide to dobre. Možno stihneme skorý vlak späť.
Prečo chceš tak nedočkavo odísť?
Chcela som sa prejsť pri rybníku.
-Je tu veľmi pekne. -Nie, musím sa vrátiť.
Načo?
Povieš mi to? Presne o tomto som hovorila.
-Mám si niečo vymyslieť? -Nie. Len mi dôveruj.
O čo ide? Kradneš občianske preukazy?
Prenášaš peniaze? Schovávaš ďalšiu rodinu?
Nechcem čakať do konca vojny. Chcem späť svojho muža.
Som tu.
Je zlé,
že sa tak teším, že pani Stoppelmanová odišla na vidiek?
Celý byt budeme mať pre seba.
Varujem ťa, možno si už nikdy nedám podprsenku.
-Podporujem tento nápad. -Možno si neoblečiem vôbec nič.
Ahojte! Tu ste.
-Volám sa Kuno. -Ahoj, Kuno.
Jan.
-Aha, áno. -Miep.
Miep. Áno. Veľmi vám ďakujem za vašu pomoc.
To nestojí za reč. My ďakujeme vám. Ďakujeme vašej mame.
Nie, vyšlo to fakt dobre.
-Áno… vyšlo. -Prepáčte, ale čo vlastne vyšlo?
V Amsterdame mám priateľku. Takže to bude skvelé. Takže…
-Kedy vyrážame? -Kuno,
zlatko, o tejto časti plánu som im ešte nepovedala.
Kuno tu študuje na univerzite a trocha sa dostal
do problémov s miestnou Nacistickou stranou.
-Nepodpísal som vernosť. -Áno.
-Prepáčte. -Kuno.
Tak som si pomyslela, že keď je Kuno hľadaný v Hilversume
a pani Stoppelmanová nemôže byť v Amsterdame,
lebo je Židovka, prečo ich nevymeniť?
Bolo by to férové. A viem, že máte voľnú izbu.
Znie to skvele.
Neviem, či na mne Petrovi vôbec záleží. Trávi toľko času s Margot.
-No, má dosť obmedzené možnosti. -Stále tam k nemu chodí.
Možno to tak má byť, vieš?
-Možno je jeho typ skôr Margot . -Margot?
Prepánajána, Anna, len mu pomáham s matematikou.
-Prestaň nás počúvať. -To sa nedá, ste veľmi hlučné.
Okrem toho tak Petra nevnímam.
Počúvaj.
Ak s ním chceš niečo riešiť, myslím, že by si mala.
Možno by ste naňho ani jedna nemala myslieť.
Keby mi len dal znamenie.
-Ako si vedela, že ťa Jan miluje? -Ako ťa požiadal o ruku?
Áno, ako ťa požiadal o ruku? Povedz nám všetko.
No, po prvé tam bolo veľa hovien.
-Miep! -Páni moji.
Dobre, vezmem to od začiatku. Po okupácii
sa nacisti snažili zbaviť „nežiadúcich.“
-Okrem Židov? -Áno.
Áno, a ja som sa stala nežiadúcou, lebo som bola prisťahovalec.
Tak ma nacisti zavolali na úrad vlády
a zrušili platnosť môjho pasu.
Povedali, že mám tri mesiace, aby som opustila krajinu.
Na smrť som sa bála.
Váš otec ma vlastne pristihol, ako plačem v kancelárii,
a prinútil ma povedať, čo sa stalo.
Mám dobrú prácu, mám dobrého muža. Môj domov je tu, nechcem odísť.
Ani nemôžete. Potrebujem vás tu.
Okrem toho by mi Anna nikdy neodpustila, keby som vás nechal ísť.
-Vydajte sa zaňho. -Čo?
Sama ste povedali, že máte dobrého muža.
Vydajte sa za toho Holanďana.
Jan bol v tom čase
na týždeň pracovne asi hodinu cesty južne od Amsterdamu.
Pomáhal priateľom na farme so zberom úrody
a lopatou kydal hnoj na polia.
Dokončil si rozvod?
Lebo sa potrebujeme zosobášiť, včera bolo neskoro,
inak ma vyhodia z krajiny, takže…
ak ma miluješ, urobme to. A rýchlo.
Počkaj, pochopila som to celé zle?
-Nie. Len… -Počkaj, ty to nechceš?
-Nie. Nejde o to, že… -No, dávaš to najavo dosť divne!
„No, raz pôjdeme do Paríža, Miep.“ Veď hovoríš o deťoch!
-Nie… -Deti!
Vodíš ma celý čas za nos?
Je to celé jeden veľký podvod? Lebo ja si dokážem nájsť oveľa lepšieho.
Prestaň s tým! Už som sa s ňou rozviedol. Je to vybavené.
-Čo? -Áno. Urobil som to pred mesiacom.
Chcel som ti to povedať, keď kúpim prsteň, na ktorý šetrím.
-A potom som sa chcel opýtať tvojho otca. -Prečo?
Potom som chcel nájsť miesto, kde ťa požiadam o ruku.
Napríklad pred barom, kde sme sa prvýkrát stretli,
alebo na moste, kde sme sa prvýkrát pobozkali.
Kdekoľvek na dobrej Božej zemi, len nie uprostred tohto zasraného poľa.
Ak myslíš, že máš na lepšieho,
asi by si mala.
Nie, počkaj. Prepáč. Počkaj…
Chcem, aby si ma požiadal o ruku. Požiadaj ma o ruku.
-Nie! -Čo?
Ak nie teraz, tak neskôr, kedy chceš a ako chceš,
ale nemôžeš to urobiť, ak budem vo vlaku do Viedne.
-Bože. -Takže…
-Čo robíš? -Jan…
Čo to robíš?
Božemôj.
Po prvé mám na oveľa lepšieho, než si ty.
A po druhé, urobíš zo mňa tú najšťastnejšiu ženu na svete
a vezmeš si ma, aby som mohla ostať v tejto krajine s tebou, prosím?
-Áno. -Nie! Nie, nepúšťaj ma. Nie!
Ty si požiadala jeho?
Ty a Jan ste dokázali, že dvaja ľudia sa môžu do seba zaľúbiť
aj za tých najnepriaznivejších podmienok.
No, nebolo to až také romantické.
Áno, bolo. Je to inšpirujúce a úžasné a dokonalé.
Vážne.
Bože!
-Bože môj. -Prepáčte…
-Prepáčte. -Ospravedlňujem sa. Ja…
-Ahoj, Jan. -Ahoj, Kuno.
-Myslel som, že som v nesprávnom byte. -Veľmi ma to mrzí.
-Takmer som umrela od hanby. -Ospravedlňujem sa.
Povedala som Kunovi, že keďže nemôže chodiť von,
-môže Hendriku vziať sem. -Dobre, nabudúce zaklopem.
Vo vlastnom byte? Prečo?
Rád by som vedel. Čo myslíte? Bolo to veľmi chutné, vážne.
-Áno, ďakujeme. -Kam ideš?
Mám prácu. Veci, s ktorými musím pohnúť.
Čo máš za prácu?
Áno, Jan, povedz nám, čo máš za prácu?
-Niet o čom hovoriť. -Nie. Nič mi nehovorí.
Viem len, že je to veľmi nebezpečné.
Vždy, keď odíde z domu, sa bojím, že ho už neuvidím.
-No tak, čo to je? -Naozaj ti to nevraví?
Nie, už mesiace mi nič nepovedal. Ale pokúšala som sa hádať.
Myslím, že keď si dáme dve a dve dokopy, myslím, že pracuje v cirkuse.
Ako povrazolezec alebo možno klaun.
Nie. Myslel som si, že si sociálny pracovník.
Som sociálny pracovník. Nepočúvajte túto ženu.
Je to všetko veľmi nudné, verte mi.
-Veľmi nudné. -Uvidíme sa neskôr.
Profesor?
Pán Broers.
Dobrý deň, Jan. Vyzeráte dobre. Dávate na seba pozor?
Stále sa so mnou chcete hádať, že Nietzsche sa mýlil?
Ticho.
-Čo to je? -Jan…
Týmto mužom sa zdalo správne vyhodiť svoje smeti na ulicu, ako prasce.
Spadol mi obal od cukríka, zdvihol som ho.
-Pokračujte v práci. -Už nemám sliny.
Pomôž si týmto, Žid.
-Hej! -Jan. Kráčaj ďalej, synak.
Je to v poriadku.
Čistite ďalej.
Musím byť súčasťou tej operácie. Archív.
-Dobre, už som ti povedal. -Nie.
Viem, že pre svoje postavenie som vzácny, chápem, ale nestačí to.
Ľudia za to možno položia život
a ja sa tomu vyhnem pre prácu, čo mám? Nie.
Už sa viac nebudem len prizerať.
Jan…
Vôbec nepochybujem,
že by si za to bol ochotný položiť život.
Ale táto operácia…
táto operácia si vyžaduje ľudí, ktorí sú pre ňu ochotní život vziať.
A ja si nemyslím, že na to máš.
To nie je zlé, len…
nie je to pre teba.
„Je isté právo, podľa ktorého môžeme pripraviť človeka o život.“
Čo to má znamenať?
To je Nietzsche.
Znamená to „Otestuj ma.“
Dobre.
Urobím to.
Je istý nacistický dôstojník,
ktorý pripravuje rozpisy razií v meste.
Len on rozhoduje, ktoré štvrte prepadnú a kedy.
Tento čurák každý týždeň chodí za tou istou prostitútkou v rovnaký čas
v hoteli na Warmoesstraat. Ako hodinky.
Ak to nedokážeš, len odíď.
Je to v poriadku.
Vlastne je to v poriadku.
Čo?
-Čo sa to, dopekla, deje? -Zvládol to!
-Ten skurvysyn ma zabil! -Bola to skúška?
Museli sme si byť istí, čo dokážeš. A teraz to vieme.
-A ty tiež. -Nemyslel si, že to dokážeš.
Pusť ma.
-Dlžíš mi pivo. -Vy bastardi.
Na Holandsko.
-Na Holandsko. -Na Holandsko.
Poldecáky.
Ako sa cítiš?
Ja…
-Rád by som sa veľmi opil. -No, zaslúžil si si to.
Na zdravie.
-Na zdravie. -Pripime si.
Jessica povedala, že bude riskantné, ak skončím.
-Cas, počúvaš ma? -Áno.
-Ach, áno. -Dievčatá.
Všetko najlepšie k výročiu!
-Všetko najlepšie k výročiu! -Áno!
-Áno!
Ďakujem veľmi pekne.
Museli ste na to použiť všetko maslo.
S tým si nerobte starosti.
Aj tak si myslím, že sme mali počkať na Jana.
Odložíme mu z torty. Povedzte Janovi, že nám chýba.
Dobre, všetci na zem.
Peter!
-Zakryte si hlavy. -Zakry si hlavu, Peter.
Pim!
-Pokoj. -Je to dobré.
Čo som vravel?
Nálety sú dobré. Znamená to, že Angličania…
-Dávajú nacistom… -…dávajú nacistom…
-…na zadok. Áno. -…na zadok.
Zostrelia lietadlo priamo na našu budovu.
-Je to dobré. -Nie teraz, Gusti.
-No… -Čo to robia?
Dávajú nacistom na zadok.
Správne.
Bože.
-Musím ísť. Mám výročie. -Dobre, tak na tvoje výročie.
A zajtrajšiu noc.
Vieš, nemusíš zajtra prísť. Aj tak ťa má kto nahradiť.
Mučeníctvo je sexy, ale nie veľmi chytré.
Je v poriadku dávať na seba pozor.
Dávam na seba pozor.
Cítim sa ako zbabelec, ak zvyšok vojny prežijem
len kradnutím preukazov a prepravou potravín ukrytým ľuďom
vediac, že vy všetci ste riskovali všetko.
Zvyšok života budem mať pocit, že som neurobil dosť.
Ver mi, aj keď zajtra pôjdeš a dokonca sa bezpečne vrátiš,
vždy budeš cítiť, akoby to nebolo dosť.
-Prepáčte. -To nič, nič sa nedeje.
-Spí? -Áno. Konečne.
Naposledy, keď som vás našiel plakať, si pamätám, že…
som vám povedal, aby ste si vzali toho Holanďana
-a asi to bolo… -Je to v poriadku.
-Sme v poriadku. -Dobre.
Tak prečo plačete?
Len som premýšľala o takých topánkach, čo som si chcela kúpiť.
-Topánkach? -Ja viem…
Viem, ale sú vážne pekné.
Jasné, nemôžem si ich dovoliť.
Potom som si pomyslela: „Kam by som si ich vôbec vzala?“
Nevedela som si predstaviť…
svet, v ktorom si ich ešte…
niekedy obujem.
-Kúpte si tie topánky. -Vôbec som to nemala hovoriť.
Musíte.
Práve som sa tam takmer hodinu snažil presvedčiť Annu,
že to celé zvládneme, že…
je niečo, na čo sa môže tešiť.
A ak ste našli topánky, ktoré vám dávajú taký pocit…
ktoré vám dávajú nádej, niečo, na čo sa tešíte…
kúpte si ich. Sú to dobré topánky.
Áno.
-Dobrú noc. -Dobrú.
Haló. Miep?
-Cas? -Musíme sa porozprávať, ak ešte môžeme.
-Bože. Ide o mamu a otca? -Nie, tí sú v poriadku. Ide o…
ide o Jana.
Posledných niekoľko týždňov som Jana videl…
stretávať sa s takými ľuďmi a piť s nimi v takom…
špeciálnom bare.
Bare pre homosexuálov?
Ale… Čo… Myslíš, že Jan je…?
Nie, nie je to len bar pre homosexuálov,
je to bar, kde sa stretávajú členovia odporu.
Takže preto tie všetky tajomstvá?
Preto si nás prestala navštevovať?
Lebo s Janom pracujete pre odpor?
Áno.
Aha, a nebojíš sa, keď ide Jan urobiť niečo také?
-Čo také? -Čo?
Neviem, o čo ide, ale myslel som si, že ty áno.
Nie, nič mi nehovorí. O čo ide?
No, chalan, s ktorým chodím, patrí k ľuďom z odporu
a vraví, že niečo plánujú.
Idú niekoho zabiť alebo niečo odpáliť. Niečo veľké.
-Kedy? -Dnes v noci.
Miep, oni…
správajú sa, ako keby sa odtiaľ nikto nemal vrátiť.
Pijú a pripíjajú si, ako keby šli do vojny.
Musíš sa s ním porozprávať.
Toto som našla pri tvojej spodnej bielizni.
Jan, vravel si, že ide… vravel si, že ide o pašovanie dokladov.
-Neboj sa. -Nechláchoľ ma a neklam mi.
Mám právo to vedieť.
Pozri…
je to nebezpečné?
Mohol by si zomrieť?
-Zomrieš? -Vážne to chceš vedieť?
Áno, je to nebezpečné.
Možno zomriem.
Tak nemôžeš ísť.
-Čo? -Miluješ ma?
-Myslíš to vážne? -Ak ma miluješ, nepôjdeš.
Miep, tak nemôžeš rozprávať.
Miep, som Holanďan a moja krajina ma potrebuje.
Ja ťa potrebujem.
Jan, toto je moja hláška. Každý nejakú má a ja mám túto.
Prosím, nechoď. Prosím, nemôžeš ísť. Ak ma miluješ, nemôžeš ísť. Nechoď.
Nechoď.
Uvidíme sa neskôr.
Miep, tak rada ťa vidím.
Pim vraví, že sa s Petrom už nemôžem rozprávať,
lebo je to príliš nevhodné.
Vlastne som prišla za tvojím otcom.
Nemôžeš s ním teraz hovoriť, má zlú náladu.
Bolí ho hlava. Pre ten nálet.
Ostal so mnou hore, lebo neviem zaspať.
-Ale počúvaj, dobre… -Keby som mal
päť minút bez prerušenia…
To všetko mama. Neznie to ako Pim.
Mama nerozumie, čo je láska.
Veď jej manželstvo je spolupráca bez lásky,
-manželstvo ako výhodný obchod… -Bože, Anna,
tá tvoja predstava o láske nie je skutočná.
Nie je to sen, ako si predstavuješ. Nikto nemá takú lásku.
-Ty a Jan áno. -My sme sa vzali, lebo to bolo výhodné.
Vydala som sa, aby som tu mohla ostať.
Všetko, čo si z mojej svadby pamätáš, je úplne mimo.
Bol to ten najdesivejší deň môjho života.
Ten deň som páchala podvod, Anna.
Snažila som sa vydať s neplatným pasom
a mohli ma deportovať.
Zabudla som povedať „áno“ nie preto, lebo som z Jana omdlievala,
ale preto, lebo som sa bála, že ten muž nájde opečiatkovanú stranu
v mojom pase a dá ma na mieste zatknúť.
Pardon. Prepáčte.
Vďaka Bohu Jan zakašľal a rozptýlil ho.
Snažila som sa nedať sa zatknúť, presne ako ty.
A mýliť si to s láskou je jednoducho hlúpe.
Rozumieš tomu? Počúvaj, dospievaš.
Možno je načase sa pri tom celom správať trochu dospelo.
To najlepšie a najbezpečnejšie je nechať Petra tak.
Láska ťa len zraní.
-Rozumiem. Urobím to. -Dobre.
Miep? Anna, choď hore.
Musím s vami hovoriť.
Prosila som vás, aby ste Annu odhovorili, nech sa nezapletá s Van Pelsovým chlapcom,
nie aby ste ju vystrašili, že sa už nikdy nezamiluje.
Prepáčte.
Čo sa stalo?
Čo sa stalo medzi vami a Janom?
Máme problémy. Je to vážne zlé.
No, ja… tieto časy preveria každé manželstvo.
A vojna veci komplikuje ešte viac.
Nie, viete, chystá sa urobiť niečo veľmi nebezpečné,
prispieť k vojnovému úsiliu.
A ja som ho požiadala, aby nešiel, a on povedal, že sa vráti,
ale vie, že sa možno nevráti a…
len odišiel.
Ja, rozumiem.
Pred desiatimi rokmi za mnou prišiel Otto a povedal: „Mám hrozné tušenie.
„Presťahujem ťa s dievčatami preč z Nemecka.“
No, nechcela som ísť, Miep.
Keby ste videli, aký život som mala v Nemecku,
tiež by ste chceli ostať.
Ale pozrela som sa mu do očí a povedala: „Dobre, poďme.“
Priviedol nás sem pre našu bezpečnosť.
Nenávidela som ho. Ako som ho len nenávidela, že mi ho vzal.
-Vďaka Bohu, že ste mu verili. -Neverila som mu. Poznala som ho.
Poznám jeho srdce a on pozná moje.
A aj keď som ho nenávidela, neprestala som ho milovať.
Aj manželstvá dospievajú, Miep, musíte im to dovoliť.
Podľa Anny nášmu manželstvu chýba vášeň, ale ona to nechápe.
Otto vie, ako nás ochrániť,
ako chcem vychovať dcéru a presne aký čaj mám rada.
Na tom je niečo veľmi romantické, nemyslíte?
Poznáte Annu, o tom nič nevie.
Je veľmi bystrá. Áno, je bezočivá, ale má len 14.
Má len 14.
Mama?
Čo to je? Ten hluk?
Sú späť. Bolo to veľmi blízko.
Ale nepočuli sme signál o nálete! Čo to bolo?
Nebola to protivzdušná obrana.
Jan.
Musím ísť.
Určite to bol odpor.
Ale prečo by odpálili našu vlastnú budovu?
Ach, Bep. Aby nacisti nemali záznamy o Židoch.
Záznamy.
-Ránko. -Dobré ráno.
-Počula si? -Odpálili budovu so záznamami
a nacisti zatkli niekoľko členov odporu.
Počula som.
Ste tu neskoro, takmer otvárame. Spali ste dlhšie?
Nie.
Musím ti niečo ukázať, ale nesmieš sa na mňa hnevať.
-Jan? Je tu Jan? -Pozri sem.
-Čo? Nič nevidím. -Peter ma pobozkal. Priamo sem.
Najprv to bolo trápne, lebo som otáčala hlavou,
ale pobozkal ma priamo sem, oboma perami.
Bol to môj prvý bozk.
Na, odlož potraviny.
Ahoj, kedy príde Jan? Mohli by sme si zahrať bridž alebo…
-Neviem presne. -Stalo sa…
Je všetko v poriadku?
Môžeme ti nejako pomôcť?
Ak máte v izbe taniere alebo šálky,
môžete ich sem doniesť, vďaka.
-Ste v poriadku? -Hej.
Cas?
-Ahoj. -Ahoj.
Vieš niečo?
-Nie. Ty? -Nie.
Už prešli dva dni.
Nemali by sme teda ísť hľadať odpovede?
-Poď. -Musím ísť. Ide o Jana.
On je… on…
-Dobre, choďte. Choďte. -Áno.
Je tu.
Zdravím.
Hľadáme Jana Giesa.
Nepoznám žiadneho Jana Giesa.
Ale no tak, poznáte. Videl som vás spolu.
-Nepoznám žiadneho Jana Giesa. -Jan je môj manžel.
Potrebujem len vedieť, či ho zatkli, či žije alebo…
Len to potrebujem vedieť.
Prosím?
Prepáčte.
Nepoznám Jana Giesa.
Poďme.
Tu nám nikto nič nepovie. Všetci sa príliš boja.
-Bet, čo sa deje? -Všetci sa vypytujete
a nemôžem to hovoriť dookola…
tak vám poviem, čo viem, raz a navždy.
Lebo všetci vieme, že oficiálne správy sú sračky.
Ako viete, odpor odpálil matriku.
Z nepochopiteľných dôvodov.
Nacisti veria, že za to môžu niektorí z našich priateľov.
O niektorých priateľoch nemáme správy, niektorých zatkli.
O týchto vieme, že sú zadržaní.
Johan Brouwer…
Cornelius Roos…
Cees Honig.
Rudi Bloemgarten, odsúdený na smrť.
Karl Gröger…
odsúdený na smrť.
Willem Arondeus…
odsúdený na smrť.
Willem urobil vyhlásenie a jeho právnik ho podal ďalej.
Vyhlásenie znie takto…
„Nech je známe, že homosexuáli nie sú zbabelci.“
-Na Willema. -A na Holandsko.
Čo to je?
Neviem. Bolo to tam, keď som prišla.
Je to nemecky. Čo to znamená?
„Zasrané pole.“
Jan?
Jan!
Myslela som si, že je po tebe. Že ťa už nikdy neuvidím.
Nešiel si.
Nešiel si kvôli mne a…
A teraz ma nenávidíš.
Milujem ťa.
Aj ja ťa milujem.
Vrátiš sa domov?
Je to stále nebezpečné…
pre teba, pre našich priateľov.
Nebol som tam, ale… ak budú ľudia hovoriť, mohli by ma spomenúť.
Nebudem ťa žiadať, aby si prestal, nie, ale…
Potrebujem, aby si mi povedal…
ak budeš v nebezpečí, musím byť v nebezpečí s tebou.
Čoskoro sa uvidíme.
-To je pre mňa? -Áno, áno. Sadni si.
Po prvé sa chcem ospravedlniť. Mýlila som sa pri tebe a Petrovi.
Nemala som ti vravieť, aby si prestala cítiť, čo cítiš.
Vlastne si myslím, že ja som sa mýlila o Petrovi.
Myslím, že ma potrebuje viac ako ja jeho.
-Čo je? Čo? -Ale nič, nič.
Ty len… len dospievaš.
A ty veru nečakáš, takže…
To sú jedny z mojich obľúbených šiat, čo máš.
Dobre, lebo sú jedny z mojich obľúbených,
-čo máš ty! -Miep. Počkaj, vážne?
-Potrebuješ oblečenie, čo ti sedí. -Počkať, sú moje? Čo, vážne?
A potrebuješ…
toto.
Tie sú pre mňa?
Síce som ich chcela pre seba, ale nepotrebujem ich. Ty áno.
Dole nikto nie je, vyskúšaj si ich.
Dobre.
-Vyzerajú nádherne! -Veľmi sa mi páčia.
-Miep, kam si ich vezmem? -Všade!
Vezmeš si ich na pracovný pohovor a na večeru.
A to je len pre začínajúce dievča.
Vezmeš si ich na tanec, možno v nich pobozkáš nejakého chlapca,
možno toho nesprávneho, ale to je v poriadku.
Budeš robiť chyby, učiť sa z nich a ďalej dospievať.
Neviem sa dočkať, keď to uvidím.
Preklad titulkov: Šimon Evin