V MINULÝCH DÍLECH JSTE VIDĚLI
Jsem Kuno.
Kuno se dostal do potíží s místní nacistickou stranou.
A vím, že pokoj máte.
To zní skvěle.
Maxi, ty pracuješ na židovské radě, mohl by ses jich zeptat?
Ano. Můžu aspoň zkusit zjistit, kam jeli.
Co jsem říkal, zlato?
Nálety jsou dobré. Znamená to, že Angličané vytloukají
-z nacistů duši. -Vytloukají z nacistů duši.
Bram si vyžádal moje pracovní záznamy. Ráno mě chce vidět.
Je nás tu víc, kdo nesouhlasí s politikou okupantů.
Chceme, abyste se k nám připojil.
-Moje země mě potřebuje. -Já tě potřebuju.
Hlavně mi nelži. Zasloužím si to vědět.
Dělám to samé, co ty.
-Ty někoho skrýváš? -Pomáhám.
Ti lidé přišli o všechno a přesto se nevzdávají.
A já se taky nemůžu vzdát.
Čekám na Otto Franka. Máme pravidelnou schůzku.
Pan Frank se odstěhoval.
Zavolejte mu, že na něho čeká Tonny Ahlers.
-Takže ta obchodní spolupráce… -Je vydírání. Prosté a jednoduché.
Ví, že se lidé schovávají.
-Řekněte mi jména. -Je to opravdu nutné?
Začneme s vámi.
TENTO PŘÍBĚH JE INSPIROVÁN SKUTEČNÝMI UDÁLOSTMI. NĚKTERÉ ČINY,
MÍSTA A POSTAVY BYLY PRO ÚČELY SERIÁLU VYTVOŘENY NEBO UPRAVENY.
SVĚTLO NADĚJE
Rychle, poběž.
-Miep! Jane! -Hurá!
-Ahoj! -Pardon, jdeme pozdě.
Omlouvám se, omlouvám se. Jsem vhodně oblečená?
Ano, samozřejmě. Vypadáte skvěle jako vždy.
Kéž bych měla váš vkus.
Jane, vážně je to tvůj první koncert?
-Ano, je. -Tohle je dobrý začátek,
jsou to nejlepší hudebníci v Amsterdamu.
Židovští hudebníci.
Byli v orchestru Concertgebouw,
ale vykopli je, když přijeli nacisti.
Tak se rozhodli založit vlastní.
Mamka říká, že jsou váleční hrdinové.
Málem jsem zapomněl, divadlo je pouze pro Židy.
Nejspíš se nebudou ptát, ale pro jistotu jsem si půjčil tohle.
Poslední místo ve městě, kde se vyplatí být Židem.
Tak pojďme.
Nechceme přijít pozdě a zmeškat začátek.
-Bože můj. -No teda.
Vy sedíte tam a my tady.
Mladá dámo.
-Nech je sedět spolu. -Ne, já chci sedět u Miep.
-Divadlo je úžasné. -Je nádherné.
To je první houslistka.
Je to Židovka.
-To je dirigent. -Taky je Žid.
První skladba je od Mendelssohna.
-Nech mě hádat, taky Žid. -Jo.
Děvčata, klid.
Vaše klíče, prosím. Děkuji.
Jsem tu kvůli synovi. Musím ho vidět.
Madam, už jsme vám říkali,
že váš syn je v jeslích hned přes ulici.
Užíváte si to?
Jak tu sedíte s tou idiotskou páskou, posloucháte rozkazy a pracujete pro ně?
-Chci vidět svoje dítě! -Je to pro jeho dobro.
Pro ty malé je to tu nebezpečné.
Pracuji v jeslích, o děti se dobře staráme.
Slibuji, že se shledáte při transportu.
A ne, nelíbí se mi to o nic víc než vám…
Promiňte, Waltere. Madam, Židovská rada není váš nepřítel.
My víme, kdo je nepřítel.
Tihle lidé se nám to jen snaží co nejvíc usnadnit.
Zachraňujete sami sebe.
Děkuju.
Poslali mě za tebou.
Znáš Corry?
Jo. Její dítě mi rádo cumlá vlasy.
Corry a její rodina jsou v zítřejším transportu.
Takže pokud se máš zeptat, musí to být hned.
-Zítra? Nemůžeš to zdržet? -Nacisti zvyšují kvóty.
Ve městě už Židé nejsou.
Do konce měsíce to tady celé vyprázdní.
Musí to být hned.
Vaše klíče, prosím.
Děkuji.
Pokračujte, rychle!
Hej! Rychle. No tak.
Corry Zeldenrustová, tříčlenná rodina Zeldenrustova.
Vedu ji přes ulici do jeslí, aby nakrmila své dítě.
-Ať se vrátí do hodiny. -Děkuji, pane.
Corry…
vaši rodinu zítra převezou do Westerborku.
Dokážeme ochránit vaši holčičku.
Můžeme ji ukrýt. Ještě dnes.
Rodina na venkově se o ni postará, než válka skončí.
Může jí to zachránit život.
Co… jen ona? My ne?
Ne. Zůstane se mnou.
Corry, já vím, že je těžké si to představit,
že by vaše dcera mohla být v bezpečí i bez vás,
ale v táboře vám ji hned první den odeberou.
A zabijou ji.
Nechte nás to udělat.
Po válce se shledáte a ona bude pěkně buclatá.
A co víc, bude živá.
Prosím, můžete to pro ni udělat?
Ahoj.
Zítra si do transportu vezměte tuhle panenku,
aby seděl počet členů rodiny.
Nevšimnou si toho?
Nebudou to kontrolovat.
Je překvapivé, kolik věcí jim je ukradená.
Než dorazíte do Westerborku, panenku zahoďte.
Když se budou ptát, dítě zemřelo cestou.
Je to na vás.
Uvidíme se brzy zlatíčko, ano?
Bože můj.
Dobře. Našli jsme ho odpoledne.
Podívej, něco tam má.
Hej, co se stalo?
Jo, to je ono. Někdo je ve vodě.
Otoč ho.
Tak jo.
Bože můj. Nevíte, kdo to je?
Ale naše odvaha nesmí být zapomenuta.
Proto si uschovejte své deníky a dopisy. Tyto dokumenty…
Slyšeli jste? Královna chce můj deník!
Anne!
…budou mít po válce velkou historickou a kulturní hodnotu.
Královna by neřekla „po válce“, kdyby nevěděla,
že jsou Spojenci na cestě.
Ano. Myslím, že máš pravdu, Petere.
Mluví o válce, jako by se blížil konec.
Protože to tak je. Spojenci masivně bombardují
mosty a železnice v severní Francii,
aby zabránili Němcům přivézt posily.
Takže se odsud možná dostaneme na příští školní rok?
Je to možné.
Otto, nedělej jim naděje.
Proč? Máme naději.
Spojenci jsou blízko. Slyšela jsi Hermanna.
-Můžeme doufat. -Zase uvidíme naše kamarády.
A vrátíte se do školy.
-Tiše! Buďte ticho. -Miep!
Je bílý den a záclony jsou otevřené.
-Rádio je moc nahlas. Je to nezákonné. -Edgarovi roste dlouhý vous…
Miep, je sobota. V kanceláři nikdo není.
-Jo, máme to potichu. -Budu to muset odevzdat nacistům.
Ne, ne, to nemůžete udělat.
Potřebujeme zprávy. Obzvlášť, když se blíží konec.
Přinesu vám nahoru menší rádio.
Ne, nechci rádio nahoru. Hermann ho bude neustále poslouchat
a děti nemusí slyšet ty hrůzy o bombardování
a strašlivé počty mrtvých.
Ale ano! Peter musí pochopit, že fašismus nejsou jen vlajky a shromáždění.
Jsou to masoví vrazi.
Hermanne, ticho! Sám jsi říkal, že máme důvod k optimismu.
Opatrnému optimismu, Gusti.
Slyšelas zprávy? Královna chce můj deník.
Ano, slyšela. Můžete jít nahoru?
Protože to musíme vydržet až do konce války.
Můžu tam jít? Tak můžu?
-Prosím, Hermanne. To je už moc. -Díky za informaci.
Proč jste dnes přišla? Stalo se něco?
Ne. Ne, ne, jen jsem se na vás přišla podívat. Paní Franková…
Už mají v obchodech máslo, Miep?
Ne, madam. Ne. Byla jsem se dnes podívat. Žádné nemají.
Ta válka nikdy neskončí.
Ale skončí.
Královna říká, že máme být silní.
Ale naše královna je v Anglii.
Naše královna má víc másla, než potřebuje.
Jistě.
Vy jste Miep Giesová?
-Co si přejete? -Tohle je pro vás.
Přišlo mi to omylem. Právě jsem se přistěhoval nahoru.
Vy jste nový soused!
-Já jsem Miep. -Já vím, píše se to tam.
Kdybyste něco potřeboval, klidně zaťukejte.
Je to tak trochu bezpředmětné, nic nemáme. Ale víte, jak to myslím.
Ještě se uvidíme.
Jane, náš nový soused nahoře je nacista.
Já vím, viděl jsem, jak se stěhuje.
Myslím, že nás neuslyší.
Chceš si tu teorii ověřit?
Poslechem židovské hudby na nelegálním rádiu?
Chceš, aby nás zatkli?
Nebo našeho nelegálního spolubydlícího? A kde vlastně je? Kde je Kuno?
Je v pokoji paní Stoppelmanové. Nic se neděje, neboj se.
„Nic se neděje“?
No, evidentně děje,
ale odvezli jsme další dítě do Fríska.
Moc hezké. Takový buclík.
Občas si musíš dovolit oslavit malá vítězství, jinak…
Vidíš? Už žádného Mendelssohna.
-Ale ty ho zbožňuješ. -Jane…
Pamatuješ, jak jsme byli v židovském divadle?
Zavři oči a představ si, že jsme tam.
Připomeň mi, abych zítra zašla na trh ještě před bramborářem.
Jestli nemají nějaké máslo.
Ráno odnesu rádio do přístavby
a pak odevzdám rádio z kanceláře pana Franka nacistům.
Aby viděli, že spolupracujeme.
Ahoj, ahoj.
-Kuno… Kuno, ten člověk nahoře… -Je nacista. Jan mi to řekl.
No, v tomhle bytě jsme zapsaní jen Jan a já.
Takže jestli tě uvidí…
Neboj. Dám si pozor.
Jsi v pořádku?
Hrozně mě bolí hlava. Nevím proč. Zkusím to zaspat.
Kdyby něco, řekni si.
Chceš mi vzít rádio?
Víš, prostě mě to znervózňuje. Tohle všechno.
Proč, já… proč… proč teď? Je to kvůli matrice?
To je už dávno. Kdyby mě chtěli zatknout,
-už by se stalo. -Tiše.
Viděla jsem mrtvolu v kanálu.
První Žid po dlouhé době a to tělo si jen plavalo v kanálu.
Nejspíš zemřel v úkrytu a oni nevěděli, co s ním.
Takže to dělá odboj? Vyhazuje lidi jako starou rybu?
Co bys udělala ty? Co se dá dělat?
Němci stojí zády ke zdi.
Vědí, že Spojenci přijdou. Bude trvat, než se to zlepší.
Myslíš, že se to zlepší?
Ne, to je soused. Řekla jsem, ať zaklepe, kdyby něco.
Jak tě to sakra napadlo?
To se tak sousedům říká.
Vteřinku.
Paní Giesová?
Dobrý den. Co si přejete?
Jsme z fondu Omnia pro likvidaci židovského majetku.
Tato adresa je uvedena jako majetek…
Henriette Stoppelmanové.
To… to je chyba. Nežije tu už hodně dlouhou dobu.
Opravdu?
-Co se děje? -Jsou tady!
To nic.
Všichni vstávat! Tato budova je oficiálně uzavřená.
Všechny děti se připraví na transport do táborů. Hned!
Pak se připravíte vy. Rychle! Probuďte je, oblečte je. A hned!
Jediní uvedení obyvatelé jste vy, Jan Gies, a vy, Miep Giesová.
-Správně? -Ano, to je správně.
Ve kterém pokoji žila ta stará paní?
-No… -Můj… můj bratranec…
je… je taky v pojistce.
Tak to má dobré.
-Takže tohle je váš nábytek? -Ano, je.
Máte podobný vkus jako moje babička.
Přišli jste mě urazit a pak mi odnést nábytek?
Dobře. Tak dál.
Pohovka… dvě křesla.
No tak, no tak, běžte rychleji! Tudy dolů!
-Jdeme, jdeme, jdeme! Běžte! -Rychle!
Pojďte tudy.
Utíkejte co nejrychleji do domu, kde bydlí učitel.
Zaťukejte na dveře a schovejte se! Běžte. Běžte, běžte, běžte.
Běžte, běžte, běžte, běžte.
Opatrně. Opatrně. Opatrně. Opatrně.
Pojď sem!
Neříkal Horvath, že potřebuje jídelní stůl pro čtyři?
On chce dub. Tohle je borovice.
To je váš pokoj?
Je to nutné?
Slečno?
Za jakých okolností opustila paní Stoppelbergová…
Stoppelmanová.
Přestěhovala se? Utekla? Byla vystěhována? Co?
Jednou jsme přišli domů a byla prostě pryč.
Je dobře, že máte tolik nábytku, že?
Tohle je krádež. Nepatří vám to.
No tak. Nechala to tady. A musím přece na něčem sedět.
Vy nám všechno vezmete?
Myslím, že máme všechno.
Vrátíme se pro nábytek té staré Židovky.
Ještě se ozveme.
Bože můj.
Co to mělo být?
Přišli sem, jako by jim to patřilo!
Však taky patří.
Jsi v pořádku?
Ne. Ne, nemůžu se přestat třást.
Dobrá práce. Nevšimli si tě jen tak tak.
Jste zpátky tak brzy?
-Maxi? -Potřebuju vaši pomoc.
Takže jste se schovaly ve skříni? A nenašli vás?
Jo, ale byly jsme v pasti.
Byli tam celé hodiny, vyváděli děti pryč.
Když všechno utichlo, vyplížila jsem se a zavolala Maxovi.
Betje se chtěla přihlásit, aby jela s dětmi do Westerborku.
O kolik dětí jsme se starali a pak je poslali
-těm sadistům? -Neměli jsme na výběr.
Zachránili jste nespočet dětí.
A sledovali, jak jich tisíce posílají na smrt.
A Židovská rada říkala, že budeme v bezpečí.
Čaj? Určitě vám pomůže.
S manželkou víme o úkrytu na venkově,
ale z města se nedá dostat pryč.
Třeba bych mohl pomoci.
Maxi, pošli pro Stellu, aby tu zůstala přes noc.
U vás doma už není v bezpečí.
-Pomůžeš mi s čajem, prosím? -Jistě.
Tak jaký je plán?
-To ještě nevím. -Tak mysli.
Němci uzavřeli veškerou dopravu, posílili kontrolní místa.
Z města se nedá dostat ven.
Co… takže oni zůstanou tady?
Čtyři další lidi? To nemyslíš vážně.
Ne s agenty z Omnie a novým sousedem nahoře.
Něco se stane.
Miep, věci se dějí i bez našeho přičinění.
-Odváží děti. -Bože můj.
Doktoři a sestry měli být v bezpečí. Nikdo nebyl.
Mysleli jsme, že je to pravda. Nedostali jsme žádné varování předem.
A teď zruší Židovskou radu
a budeme další na řadě.
Prosím. Nad námi žije člen NSB.
Nad vámi žije člen NSB? Maxi, říkal jsi, že je tu bezpečno.
Myslel jsem si to. Jane?
Je to nejbezpečnější místo, které teď máme.
Pokud budeme tiše, budeme v bezpečí.
Bože můj.
Kuno?
Dávala jsem mu studené obklady celou noc, ale nemůžu srazit teplotu.
Může to být migréna, zánět dutin nebo virus.
V nejhorším případě je to meningitida. Ta je smrtelná a nakažlivá.
Musíme ho vzít do nemocnice.
Ne. Ne, nemůžeme. Ukrývá se tady. Hledá ho pořádková policie.
Nemůžete se o něj postarat?
Pokud nezjistíme příčinu, moc toho nenaděláme.
Můžeme jen čekat, jestli se mu neuleví.
-Aha. -Přinesete čerstvou vodu?
-Jistě. -A jestli máte vrbovou kůru,
-to by pomohlo. -Dobře.
-A nějaký alkohol? -Jaký? Francovku?
To je jedno. Brandy, gin, žitnou. To je pro mě.
Stello! Jak ses sem dostala?
Max pro mě v noci poslal. Nemáš náhodou ručník navíc?
-Jo… jo, je ve skříňce. -Díky.
Je tu ještě někdo, o kom bych měla vědět?
Promluvím s Bramem, ano? Dostanu je pryč.
Jo. Můžeš Kunovi sehnat vrbovou kůru?
Dobře. Ještě něco?
Co uděláme, když Kuno…
Když umře?
Nemám tušení.
Ani já ne. Vůbec nevím.
Dobře, přinesu mu vrbovou kůru. Ano?
Tak jo, musím jít do práce.
Nedělejte žádný hluk, nevíme, kolik toho nahoře slyší.
Choďte jen v ponožkách, nesplachujte,
nepouštějte vodu. Byt má být úplně prázdný.
Hlavně ho nenechte umřít.
Nehýbejte se, prosím.
Přestaňte mě píchat do dásně a já se nebudu hýbat.
Takže předpokládám, že se vylodí ve Španělsku.
Hlavním městem Španělska je Madrid.
-Španělsko nebo Portugalsko? -V Portugalsku je to Lisabon.
-Co to děláš? -Opakuju si.
Až se vrátíme, tak abych nebyla pozadu.
-Dobrý nápad. -Já vím.
Ale nejlepší by byla Francie, ne?
-Paříž! -Paříž!
-Prosím.
Mami, až to půjde,
pojedeme do Paříže. Podíváme se, kde žil Renoir.
-A proč bych tam měla chtít jet? -Vždyť ho zbožňuješ.
-Zbožňuju Renoira? -Miep! Rádio.
-Prosím, dejte ho sem. -Sakra.
Zapomněla jsem ho doma.
Když nemůžeme poslouchat dole,
-tak… -Vypadlo mi to.
-Jen… přišla jsem pro nákupní seznam. -Má ho Edith.
-Takže teď nemáme rádio? -Edith?
Mami, nákupní seznam?
-Já ho nemám. -Určitě jo.
Nebudeme mít informace.
Ano. Já… Mám ho. Jistě.
Nemůžu najít konvici. Umylas ji?
Ne, mami. Je na lince. Hned vedle tebe.
Edith, dnes přijde Gerrit.
-Miep? -Gerrit?
-Bramborář. -Miep,
rádio je právě teď velmi důležité.
Kde jsou Spojenci.
-Musíme to vědět. -Bramborář. Ano.
Teď mluvím za sebe.
-Zprávy jsou důležitější než jídlo. -Ale vůbec ne.
Rozhodně mluví za sebe.
Zůstaly na půdě nějaké dobré brambory?
Anne, Petere! Běžte a podívejte se, jestli zbyly nějaké brambory.
Když tam budete, přineste i fazole, ano?
Počítejte i lehce plesnivé.
Jih Francie dává smysl. Ale Normandie…
-Nemůžu najít konvici. -Asi ano.
-Edith, je tam. -To bude jen kousek…
-Přesně. -Margot! Je tam…
Anne! Anne! Kancelář už brzy otvírá.
-Můžete přestat křičet? -Promiň.
Přestaňte! Přestaňte!
-Přestaňte s tím! -Dost!
To není vtipný! Uslyší to! Gerrit už může být dole!
Haló.
Haló?
To je Gerrit. Ukliďte to! Vlastně ne.
Ne, ne, ne, ne. Uděláte jen hluk.
Nedělejte nic.
Gerrite? Jsem ráda, že jsem vás nepropásla.
To je ten člověk z NSB. Ten, co vyhrožoval Ottovi.
-Co, Tonny Ahlers? -Prý neodejde, dokud s vámi nepromluví.
Už jsem vám jednou řekla,
že nevím, kde je pan Frank.
Samozřejmě. Někde ve Švýcarsku.
Pokud nechcete koření do klobás, nic pro vás nemám. Můžete už jít?
Časy se změnily. Rozhlédněte se kolem.
Je to jiné město. Už žádní špinaví Židi.
Tak vám blahopřeju.
Je to jako nabídka a poptávka, víte?
Když vydáte ukrývaného Žida, dostanete víc peněz.
No tak. Vy víte, kde Frankovi jsou. Vím, že to víte.
Najdu někoho, kdo to ví. Můžete to být klidně vy.
Dostanete slušný podíl.
Přemýšlejte o tom.
-Říkal, že… -Slyšel jsem to.
Nemyslíte, že nás podezřívá, že jsou tady, že ne?
Zdravím.
Gerrite! Bála jsem se, že vás zmeškám.
Ten muž, co právě odešel, obcházel předtím dům.
Počkal jsem. Nemyslím, že by měl vidět,
jak velkou… objednávku obvykle míváte.
Dávejte si na něj pozor. Je nebezpečný.
Hezký den. Mějte se.
Řekl právě Gerrit to, co si myslím?
Jako by se o tom normálně vědělo! „Protože tu skrýváte Židy.“
Možná to ví i Tonny Ahlers?
Já nevím. Podle mě ne.
Proč by mi o tom ale říkal? Tohle není dobrý.
Co? Co se…
Cože? Paní Franková, tady nemůžete být.
Jen jsem potřebovala na chvíli pryč.
Viděla jsem slunce na chodbě. Potřebovala jsem na sluníčko.
Můžu s vámi mluvit?
Samozřejmě. Samozřejmě, paní Franková. Ale uvnitř.
Ne, ne, já tam už nevydržím ani vteřinu.
To jejich neustále žvanění, plánování
a oslavování konce války, jako by už dávno nastal.
Jako kdyby naše děvčata už nebyla v nebezpečí.
Je mi hanba.
-Hanba? -Ano.
Mám z toho takový špatný pocit, Miep. Nemůžu se ho zbavit.
Něco uvnitř mi našeptává, že tahle válka nikdy neskončí.
A Margot se na mě dívá a Anne taky…
a mají při tom tolik světla v očích.
Tolik naděje. A…
a…
Nemůžu se jim podívat do očí.
Zničila bych to.
Kdyby se mi podívaly do očí, zničila bych jejich naději.
Už jsou to dva roky, Miep.
Dva roky, co jsem nebyla venku.
Je to lepší?
Řekněte mi, že je to tam venku lepší.
Je lepší, že jste teď uvnitř.
Aha.
LÉKÁRNA
Víte, že je nedostatek gumy? Zabavujeme vám vaše kolo.
Ale já ho potřebuju k práci. Mám k němu doklady.
Válka ho potřebuje.
Říkáte, že nechcete přispět?
Ne, to ne. Já… pracuju pro vládu, naši vládu.
Pracuju s Bramem Beckerem. Nemůžete mi vzít kolo.
Chcete mi říkat, co můžu a nemůžu?
Ne, omlouvám se.
Budeš si na nás otvírat hubu, úředníku?
Chtěl bys zvláštní zacházení?
„Mám doklady!“
-Ne… ne… nechtěl jsem… -Baví tě pracovat pro vládu?
V Německu mají pracovní tábor, kam by ses hodil.
-Jdeme. Pojď. -Hej. Hej.
Nic jsem neudělal. Prosím.
Řekněte mi ještě jednou, co se stalo?
Paní Franková právě vešla do kanceláře.
-Málem to se mnou seklo. -Proč to udělala?
Jsou ve stresu. A jsou neopatrní. My všichni jsme neopatrní.
A myslíme si, že to Gerrit ví. Prodejce brambor. Neřekl to přímo, ale…
-Musíme být opatrnější. -Co ještě můžeme dělat?
Musíme je živit.
Děláme správnou věc. Ale lidem to začíná docházet.
Musíme je přesunout, jasné? Nemůžou tady zůstat.
Přesunout? Všech osm?
Má pravdu. Víme o někom, kdo skrývá lidi mimo město?
Jak je tam dostaneme? Pan Frank je nenechá
cestovat samostatně.
Nemůžeme poslat osm lidí na ulici.
Tak je zamkneme?
Omezení svobody je řešení?
Zvednete to?
Opekta.
Nedělejte nic.
Ne. Řekni, ať nic nedělají. Prosím! Hned tam budu!
Bože můj.
-Co se stalo? -Nic, o nic nejde.
-Vedeme vězně. -Stůjte rovně.
Pracuju pro městskou radu.
-Jsem sociální pracovník. -Ticho.
Děláte chybu. Mám důležitou práci…
Kam jdete? Musíme ho zaevidovat.
Popovídáme si. Nelíbí se mi, jak si otvírá hubu.
-Počkejte, mám důležitou práci. -Běž tam.
Je to nedorozumění. Jen dělám svou práci.
Takže, pane úředníčku, ty pracuješ s Bramem Beckerem?
Ano, říkal jsem vám to.
Jo, to se vsadím.
Utíkejte.
Řeknu, že mě přemohl neznámý nizozemský občan.
Utekl z policejní vazby.
Co? Když začnu utíkat, střelíte mě do zad.
Utíkejte, blbče, než vás někdo uvidí!
Pozdravujte Brama Beckera.
Snažil jsem se jim to říct.
-Měli by ho vzít. -Tak pojďte.
Ne, ne, ne. Nemůžete do nemocnice.
Můžeme. A musíme.
Jan se brzy vrátí i s vrbovou kůrou.
Ta už nám teď nepomůže.
-Potřebuje skutečnou léčbu. -Určitě umírá?
Cože? Ne, ale nevíme, co mu je.
Já vím, ale jestli ho chytí, tak umře.
A nás zatknou a vás taky zatknou.
A taky jeho mámu a jeho mámu, naši bytnou a osm dalších lidí
a dětí. Ti všichni umřou. Tolik lidí, takže jestli…
Tady je. Jane, Jane, dej mi tu vrbovou kůru.
Říkala jsem, že na tu je už pozdě.
Zkuste to. Jane?
Já ji nemám.
Co? Chtěla jsem po tobě jedinou věc.
Jdeme. Nebudu mít na svědomí další život.
-Bože můj! -Kuno!
Ach, bože.
Cítím…
se mnohem líp.
Je mi líp.
Byl jsem nahoře a slyšel jsem křik. Je všechno v pořádku?
-Ano, nic se neděje. Vůbec. -Vůbec nic se nestalo.
Všechno je v pořádku. Pardon, upustil jsem si na nohu žehličku.
Zařval jsem jako tur.
-Díky za vaši starost. -Není zač.
Tak si na to dejte led.
-Díky. -Ano.
-Dobře. -Děkujeme.
Bylo to jako by mi v hlavě někdo bušil kladivem!
A pak to najednou přestalo.
Myslíme, že to byl velký zanícený absces, který prasknul.
Musíme ho dnes hlídat, aby se infekce nezhoršila,
ale vypadá to dobře.
Výborně.
Můžeš děkovat všem svatým, že u nás byly
tyhle úžasné sestry, Kuno.
-Co se děje? -Nic.
Prosila jsem tě o jedinou věc. O jedinou.
Starám se o osm Židů v práci a ty mi jich dalších pět přivedeš domů.
A nemáš čas mi sehnat vrbovou kůru?
Sehnal jsem vrbovou kůru a pak mě zatkli.
Cože?
Nic se nestalo, pustili mě. Jen mi vzali kolo, kvůli duším.
Proč tě zatkli?
-Protože můžou, Miep. -A co jsi dělal?
Nic. Řekl jsem jim, že kolo potřebuju a podle nich jsem se bouřil.
Proč… co jsi jim řekl?
Proč mě vyslýcháš?
Protože se mi celý den honí hlavou, jak táhneme Kunovo tělo ven
a házíme ho do kanálu!
Vážně nevím, co jiného by se dalo dělat.
Všechno se hroutí a ty…
Přijdu domů a ty chceš slavit vítězství nebo…
Jane…
Paní Franková vyšla dnes z přístavby.
-Cože? -Jo, prostě vypochodovala ven.
Mohla klidně vyjít až na ulici.
Co já vím, třeba ke kadeřníkovi.
Ona je… Brzo se zhroutí, Jane.
A já možná taky. A pak to bude na tobě.
A přesto vodíš domů další lidi.
Už je nebudeme chránit.
Jen je vystavíme většímu nebezpečí. Musíme nastavit hranici!
Nacisti odvádí každý den víc a víc lidí,
takže jich musíme zachraňovat víc.
A dobře, třeba nemusíme slavit, ale nemůžeme s tím přestat.
Nemůžeme si pak říkat, jestli jsme mohli udělat víc.
Myslíš, že to nevím? Myslíš, že to nevím?
Kam jdeš?
Jdu hlídat Kuna, aby nám neumřel.
Ráno si promluvím s Bramem
a zkusíme vymyslet,
jak dostat z uzavřeného města čtyři další Židy.
A já vymyslím, co budou jíst, jo?
A propašuju nelegální rádio osmi dalším Židům,
-které schovávám v práci. -Není to soutěž!
Nácek.
Tak pojďte. Tudy.
Dostaneme tam nové legitimace?
Váš další kontakt vám je předá.
Zaměstnali jsme vás.
Co budete dělat teď, až budeme pryč?
Na něco určitě přijdeme, Maxi.
-Halt! -Počkejte! Počkejte!
Nikdo ani hnout.
Všichni dejte ruce na zeď.
Udělejte, co říká. Ruce na zeď.
Uvidíme se po válce.
Můžeme utéct.
-Máme utéct? -Ne.
Dělejte, co říká. Poslouchejte ho a spolupracujte.
Poslouchejte pana úředníčka. Otočte se.
Jdeme.
Tohle… je náš kontakt.
Všichni běžte do auta. Rychle.
Do auta.
Vy parchanti!
Haló?
Pane Kleimane? Pane Kuglere?
Taková neopatrnost! Taková lehkovážnost!
Všechny židle kolem rádia,
nelegálního rádia naladěného na BBC. Chápete to nebezpečí?
Při razii by si všimli, že tu někdo žije!
-Miep, poslouchejte. -Je mi líto, ale nemůžete
chodit dolů po zavíračce. Musíte zůstat tady.
Dělám to nerada, ale pokud vás mám udržet naživu,
-nepomůžete mi tím… -Miep.
Spojenci se vylodili ve Francii.
Říkají tomu Den D.
-Cože? -Jsou tady.
Proto jsme poslouchali dole.
-Kde… kde… kde se vylodili? -V Normandii.
Přesně jak to královna říkala. Osvobodí nás.
Rádio, Miep. Díky!
V Normandii, přímo tady.
Kdy, Otto? Do konce roku?
Je to možné. Počítám někdy v půlce října.
Myslíš, že na podzim budeme moct do školy?
Je to možné, zlato.
Jako první si zajdu k zubaři. Bez urážky.
-Gerrite? -Zdravím, můžu dál? Jo?
Nečekala jsem vás. Je všechno v pořádku?
Jednomu z mých dodavatelů zbylo něco navíc.
Myslel sem, že si dáte pro změnu něco sladkého.
Nebo se můžete podělit s někým,
komu by to chutnalo.
Jahody!
-Nemůžu tomu uvěřit! -Bože!
Bože můj.
-Nemůžeme je sníst všechny. -Ne, ale můžeme to zkusit.
Někdy se najde důvod k oslavě. Takže budeme vyrábět džem!
Zavřela jsem dřív, dole jsem zamkla.
Mám tu pár šikovných rukou a odborníka na džemy.
-Kdo je to? -Já.
Nejlepší světový…
Počkej. Zkus to. Připraven?
Taky to chci zkusit.
Myslím, že budou postupovat na sever.
Nesouhlasím. Co myslíte vy, Miep?
Myslím, že jste zloděj jahod!
Ano, to je evidentní.
Ne, podle mě nepotřebujeme všechno.
Kdo je tady odborník na džemy? Vy nebo já?
Miep je drzá.
Ne. Miep je perfektní.
Asi se přestěhuju do Palestiny. Budu pracovat v kibucu.
Cože? Ne, to je… Ne, je to moc daleko.
-Moc daleko? -Já tam budu taky.
Chci být porodní bába. Pomáhat dětem na svět.
A co ty, mami? Co budeš dělat po válce?
Jo, co bys chtěla?
Nemyslela jsem na to. Chtěla bych…
zase cítit slunce ve tvářích. S vámi. Tam venku. Jo.
Všichni víme, že Anne bude spisovatelka.
Možná jednou skončí i v Hollywoodu,
jako ti, co má na plakátech.
Jestli ten deník vydáš, chci si ho přečíst první.
Bez šance.
Jen to, kde jsem já. Píšeš tam, jak se mi přilepily vlasy v umyvadle? Jo?
Řekla jsem, že si to můžete přečíst, až to bude hotové. Dřív ne!
Děkuji vám.
Můžete poděkovat bramborářovi Gerritovi.
Připomíná mi to naše začátky.
Celé dny jste se snažila zdokonalit džem,
naučila jste se všechny triky a fígle. Nikdy jste se nevzdala.
-Dělala jsem, co jste mi řekl. -A naprosto jste to nenáviděla.
„Pane Franku, nejsem žena v domácnosti a nechci se jí stát!“
Proč jste mě nevyhodil?
Nevíte, co bychom si bez vás počali?
-Tati! -Ano?
Co budeš dělat po válce?
To samé, co dělám teď.
Budu si číst Dickense a poslouchat rámus,
co dělá moje rodina.
Ale budu jíst čokoládu…
a pít skutečnou a poctivou kávu.
A už se nebudeme muset dělit o tu smrdutou koupelnu.
Souhlasím. Je to hrůza.
Co je?
Všechno mi přijde jiné.
Celé město, lidi, vzduch. Stačí vědět, že Spojenci se blíží.
Nic se nezměnilo. Podívej se kolem.
Před pár týdny plavala v kanále mrtvola.
Máš pravdu.
Poslední dobou jsem měl pocit,
že se to už nikdy nevrátí do normálu. Ale dnes…
Dnes to vidím. Cítíš to?
Ráda bych. Ale víš,
pořád musím každé ráno nakupovat,
nosit doktoru Pfefferovi dopisy od Lotte
a vyprávět Anne, co jsem celý den dělala.
A snažit se, aby se paní Franková a Van Pelsová navzájem nezabily.
Nepomáhá mi upnout se k naději.
Musím pokračovat v tom, co dělám, dokud nebudou svobodní.
Pak… pak to konečně bude jiné.
Jste hroznej.
-Káva je připravená, jestli chcete. -Děkuju.
Čemu se smějete?
Kuglerovi.
Kuglerovi? Co…
Nedovedu si přestavit, že by udělal něco legračního.
Co ty tady děláš? O tyhle fazole budeme zakopávat
až do konce války.
Ani hnout.
Zůstaňte sedět.
Překlad titulků: Jan Tvrdík