TIDLIGERE I A SMALL LIGHT
Jeg hedder Kuno.
Kuno har fået problemer med et lokalt nazistparti,
og jeg ved, I har værelset.
Det lyder godt.
Max, du arbejder hos Det Jødiske Råd. Du kan vel tale med dem?
Jo, jeg kan prøve at finde ud af, hvor de er sendt hen.
Hvad sagde jeg, skat?
Luftangreb er gode, for det betyder, at englænderne tager livet
-af nazisterne. -Tager livet af nazisterne.
Bram bad om mine ansættelsespapirer. Han vil snakke med mig i morgen.
Vi er nogle stykker her, der er uenige i besættelsesmagtens idéer.
Vi vil gerne have dig med ombord.
-Mit land har brug for mig. -Jeg har brug for dig.
Du må ikke lyve. Jeg har ret til at vide det.
Jeg gør det samme som dig.
-Skjuler folk? -Jeg hjælper.
De mennesker har mistet alt, og de gør stadig modstand.
Og jeg må også gøre modstand.
Jeg venter på Otto Frank. Vi har et stående møde.
Hr. Frank er flyttet fra byen.
Ring til ham. Sig, Tonny Ahlers venter.
-Denne forretningsforbindelse... -Ren og skær afpresning.
Han ved, at folk skjuler sig.
-Giv mig jeres navne. -Er det nødvendigt?
Vi starter med dig.
DENNE HISTORIE ER INSPIRERET AF VIRKELIGE HÆNDELSER. BEGIVENHEDER, STEDER
OG KARAKTERER ER SKABT ELLER ÆNDRET AF DRAMATISKE ÅRSAGER.
Hurtigt, kom.
-Miep! Jan! -Ja.
-Hej. -Beklager forsinkelsen.
Undskyld. Er jeg fint nok klædt på?
Ja, selvfølgelig. Du ser perfekt ud, som altid.
Gid, jeg havde din tøjsmag.
Jan, er det virkelig din første symfoni?
-Ja, det er. -Jamen, det er et godt sted at starte,
for det er Amsterdams bedste musikere.
Jødiske musikere.
Nej, de spillede i Concertgebouw Orchestra
men blev smidt ud, da nazisterne kom.
Så de lavede deres eget orkester.
Ja. Mor kalder dem krigshelte.
Jeg glemte næsten, at teatret kun er for jøder.
De spørger nok ikke, men hvis de gør, har jeg lånt disse.
Sidste sted i byen, hvor det er godt at være jøde.
Lad os komme ind.
Vi vil ikke være efternølere og gå glip af den første sats.
-Hold da op. -Wow.
Okay, I sidder her, vi sidder her.
Unge dame.
-Lad dem sidde sammen. -Nej, jeg vil sidde med Miep.
-Teatret er så smukt. -Ja, det er flot.
Det er førsteviolinisten.
Hun er jøde.
-Det er dirigenten. -Han er også jøde.
Det første stykke er Mendelssohn.
-Jeg gætter på, han også er jøde. -Ja.
Piger, stille nu.
Dine husnøgler, tak.
Jeg er her angående min søn. Jeg skal se ham.
Frøken, vi har allerede sagt til dig,
at din søn er på den anden side, i dagplejen.
Føles det godt?
At sidde der med dit åndssvage armbind og følge deres ordrer? Arbejde for dem?
-Jeg vil se mit barn. -Det er for hans eget bedste.
Der er for kaotisk her til de små.
Jeg arbejder i dagplejen, vi tager os godt af de små.
Jeg lover, I bliver genforenet til transporten.
Og nej, jeg kan ikke lide det her mere, end du kan...
Undskyld mig, Walter. Det Jødiske Råd er ikke fjenden.
Vi ved, hvem fjenden er.
Disse mænd forsøger blot at gøre det så let for os som muligt.
I redder blot jer selv.
Tak.
Jeg blev bedt om at se dig.
Kender du Corry?
Ja. Hendes baby kan lide at sutte på mit hår.
Corry og hendes familie er på morgendagens transportliste.
Så hvis du vil spørge, skal det være nu.
-I morgen? Kan I ikke holde dem hen? -Nazisterne hæver kvoterne.
Der er ikke flere jøder i byen.
De har tømt hele stedet, når måneden er slut.
Det skal være nu.
Dine husnøgler, tak.
Tak.
Allesammen, hurtigt!
Hurtigt. Kom så.
Corry Zeldenrust, Zeldenrust, familie på tre.
Jeg følger hende over gaden, så hun kan give bryst til sit barn.
-Hun skal være tilbage om en time. -Tak.
Corry...
din familie transporteres til Westerbork i morgen.
Vi har en udvej for din lille pige.
Vi kan sende hende i skjul. I dag.
En familie på landet kan passe hende til krigen er slut.
Det kan redde hendes liv.
Hvo... Kun hende? Uden os?
Nej. Hun bliver hos mig.
Corry, jeg ved, det er svært at forestille sig,
at der er et sikrere sted for din datter, end med dig,
men i lejrene tager de hende fra dig med det samme.
Og de dræber hende.
Lad os gøre det for dig.
Og efter krigen genforenes I, og hun vil være en tyksak.
Og vigtigst af alt, i live.
Please. Kan du gøre det for hende?
Farvel.
I morgen på transporten tager du denne dukke med,
så antallet på familien stemmer.
Lægger de ikke mærke til det?
De kigger ikke.
Det er overraskende, hvad de er ligeglade med.
Når du ankommer til Westerbork, har du ikke dukken længere.
Hvis de spørger, døde babyen på vejen.
Når du er klar.
Vi ses meget, meget snart. Okay?
Åh gud!
Okay. Vi fandt ham i eftermiddags.
Se, han har noget her.
Hvad er der sket?
Ja, der. Han flyder i vandet.
Vend ham om.
Klart.
Åh gud. Er der nogen, der ved, hvem det er?
Men vores mod må ikke glemmes.
Derfor skal I gemme jeres dagbøger og breve. Disse dokumenter...
Hør. Dronningen vil have mine dagbøger!
Anne!
...vil få stor historisk og kulturel betydning efter krigen.
Hun sagde: "Efter krigen". Det siger dronningen ikke,
medmindre hun ved, de allierede kommer.
Ja. Ja, jeg tror, du har ret, Peter.
Hun snakker om krigen, som om den snart slutter.
For det gør den. De allierede har bombet massivt
på broer og jernbaner i Nordfrankrig
for at hindre tyskerne i at transportere forstærkninger.
Så måske er vi ude herfra i tide til det kommende skoleår?
Det er muligt.
Otto, du vover ikke at hæve deres forhåbninger.
Hvorfor ikke? Der er håb.
De allierede er tæt på. Du hørte Hermann.
-Der er grund til håb. -Vi kan se vores venner igen.
Komme i skole igen.
-Vær stille. Stille. -Miep!
Det er midt om dagen. Gardinerne er trukket fra.
-Radioen er alt for høj. Det er ulovligt. -Edgar har fået et langt skæg...
Miep, det er lørdag, der er ingen på kontoret.
-Ja, og den spiller lavt. -Jeg må give den til nazisterne.
Nej. Det vover du ikke på.
Vi har brug for nyhederne, især nu hvor enden er så nær.
Jeg skaffer en mindre radio til ovenpå.
Nej, jeg vil ikke have radio ovenpå. Hermann vil lytte uden stop,
og børnene skal ikke høre bombernes rædsler
og alle de skrækkelige dødstal.
Jo, de skal! Peter skal forstå, at fascisme ikke kun er flag og marcher.
Det er massemord.
Hermann, hold mund! Du har lige sagt, der er grund til optimisme.
Forsigtig optimisme, Gusti.
Hørte du det? Dronningen vil have min dagbog.
Ja, det hørte jeg. Kan alle gå ovenpå?
For vi skal klare den, til krigen slutter.
Må jeg gå? Må jeg gå?
-Please, Hermann, det er for meget. -Tak for din indsigt.
Hvorfor er du her i dag? Er der noget galt?
Nej. Nej, jeg kom bare for at se til dig, hr. Frank...
Er der kommet smør i butikkerne, Miep?
Nej. Jeg tjekkede i dag. Der er intet.
Krigen slutter aldrig.
Jo, den gør.
Vores dronning beder os om at være stærke.
Men vores dronning er i England.
Hun har alt det smør, hun skal bruge.
Ja.
Er du Miep Gies?
-Hvad kan jeg gøre for dig? -Det er til dig.
Jeg fik det ved en fejl. Jeg er flyttet ind ovenpå.
Du er den nye nabo!
-Jeg er Miep. -Ja. Det står lige der.
Jamen, hvis du får brug for noget, så bank bare på.
Et tomt løfte i disse dage, vi har intet. Men tanken tæller.
Vi ses omkring.
Jan, den nye overbo er nazist.
Ja, jeg så ham flytte ind.
Jeg tror ikke, han kan høre os.
Vil du gerne afprøve det?
Ved at høre jødisk musik på en illegal radio?
Vil du have, vi bliver anholdt?
Eller vores illegale sambo? Hvor er han? Hvor er Kuno?
Han er på fru Stoppelmans værelse. Alt er fint. Rolig.
"Alt er fint"?
Jamen, selvfølgelig ikke,
men vi fik endnu en baby i sikkerhed i Friesland.
Nuttet lille sag. Lille tyksak.
Nogle gange må man tage tid til at fejre de små sejre, ellers...
Se? Ikke mere Mendelssohn.
-Men du elsker Mendelssohn. -Jan...
Husker du, da vi var i Det Jødiske Teater?
Luk øjnene, forestil dig, vi er der igen.
Husk mig nu på at besøge markedet, før kartoffelmanden.
Se, om de har noget smør.
Jeg kan tage radioen med til annekset i morgen,
så kan jeg aflevere den fra hr. Franks kontor til nazisterne
og vise, vi er medgørlige.
Hej, hej.
-Kuno... Kuno, manden ovenpå er... -Han er nazist. Ja, det sagde Jan.
Ja, altså, Jan og jeg er de eneste, der står registreret som boende her.
Så, hvis han finder dig...
Bare rolig. Jeg passer på.
Er du okay?
Jeg har den slemmeste hovedpine. Aner ikke hvorfor. Jeg vil prøve at sove.
Sig til, hvis du får brug for noget.
Du vil tage min radio?
Den gør mig bare nervøs. Alt sammen.
Hvorfor... hvorfor lige nu? Er det på grund af arkiverne?
Det er lang tid siden. Hvis de ville anholde mig,
-havde de gjort det nu. -Vær stille.
Jeg så et lig i kanalen.
Den første jøde, jeg har set i ugevis, og bare flydende i kanalen.
Han døde nok i skjul, og så anede de ikke råd.
Men er det sådan modstandsbevægelsen gør? Smider folk ud som gamle fisk?
Hvad ville du gøre? Hvad kan du gøre?
Tyskerne har ryggen mod muren.
De ved, de allierede er på vej. Det bliver værre, før det bliver bedre.
Tror du, det bliver bedre?
Nej, det er naboen. Jeg bad ham banke på, hvis der var noget.
Hvorfor i alverden sagde du det?
Det siger man til naboerne.
Øjeblik.
Fru Gies?
Hej. Kan jeg hjælpe jer?
Vi kommer fra Omnia-fonden for afvikling af jødiske værdier.
Denne adresse står opført som tilhørende en...
Henriette Stoppelman.
Det... er en fejl. Hun har ikke boet her i lang tid.
Er det rigtigt?
-Hvad er det? -De er her!
Det er okay.
Alle rejser sig op! Bygningen er officielt lukket.
Alle børn skal klargøres til transport til lejrene. Med det samme!
Derefter klargør I. Kom så! Væk dem, giv dem tøj på! Nu!
De eneste, der står anmeldt her er dig, Jan Gies, og dig, Miep Gies.
-Korrekt? -Ja. Korrekt.
Hvilket af disse rum sov den gamle dame i?
-Jamen... -Min... Min fætter er...
også... forsikringsmand.
Godt for din fætter.
-Er det dine møbler? -Ja.
Du og min bedstemor har samme smag.
Kom du her for at fornærme min smag og så tage mine møbler?
Okay, næste.
Sofa... to lænestole.
Kom så, hurtigt! Herned!
Afsted, afsted! Kom så, hurtigt.
Kom så. Denne vej.
Løb hjem til lærerens hus, så hurtigt I kan.
Bank på døren og gem jer! Afsted, afsted.
Afsted, afsted.
Pas på. Pas på.
Kom her ind.
Sagde Horvath ikke, han søgte et spisesæt til fire personer?
Han vil have egetræ. Det er fyr.
Er det jeres værelse?
Er det nødvendigt?
Frøken?
Omstændighederne for fru Stoppelbergs afrejse fra stedet...
Stoppelman.
Flyttede hun? Flygtede hun, blev genhuset? Hvad?
Vi kom hjem en dag, og så var hun... hun var væk.
Det var godt, I havde alle jeres egne møbler, hvad?
Det er tyveri, det her. Det er ikke jeres ting.
Kom nu. Hun efterlod det. En pige skal jo side på noget.
Vil I bare tage det hele?
Jeg tror, vi har det hele.
Sagen behandles, vi kommer tilbage og henter den gamle jødes møbler.
I hører fra os.
Åh gud.
Hvad fanden?
De kom ind, som om de ejede stedet!
Jamen, det gør de nu.
Er du okay?
Nej. Nej, jeg ryster ukontrollabelt.
Godt gået. Du undgik dem med et par millimeter.
Allerede tilbage?
-Max. -I må hjælpe mig.
I gemte jer i et skab? Og de fandt jer ikke?
Nej, men vi var lukket inde.
De var der i timevis, mens de trak børnene væk.
Da der blev stille, sneg jeg mig ud og ringede til Max.
Betje ville melde sig og tage med børnene til Westerbork.
Hvor mange børn har vi passet og så sendt direkte
-i armene på de sadister? -Der var intet valg.
I har reddet utallige børn.
Og set tusinder blive sendt væk for at dø.
Og Det Jødiske Råd sagde, at vi var i sikkerhed.
Te? I har brug for en kop te.
Min kone og jeg har et skjulested klar på landet,
men det er umuligt at komme ud af byen.
Måske kan jeg hjælpe.
Max, du må bede Stella om at komme her i aften.
Hun er ikke i sikkerhed i jeres hus.
-Kan du hjælpe med teen? -Ja.
Ja. Hvad er din plan?
-Det ved jeg ikke endnu. -Prøv igen.
Tyskerne har lukket al transport, øget kontrolposterne.
Man kommer ikke ud af byen.
Hvad... Skal de så bare være her?
Fire personer mere? Det kan ikke være planen.
Ikke med Omnia-agenter på besøg og vores overbo.
Der kommer til at ske noget.
Miep, der sker ting, ligegyldigt hvad vi gør.
-De tager børn. -Åh gud.
Læger og sygeplejersker skulle være sikre. Ingen var sikre.
Det sagde vi, for det troede vi. Vi fik ingen advarsel.
Nu nedlægger de Det Jødiske Råd
og kommer efter os bagefter.
Vær søde. Der bor en NSB-officer ovenpå.
Bor der en NSB-officer ovenpå? Max. du sagde, her var sikkert.
Det troede jeg. Jan?
Det er det sikreste sted, vi har i øjeblikket.
Så længe vi er stille, så er vi i sikkerhed.
Åh gud.
Kuno?
Jeg har lagt kolde omslag hele natten, men temperaturen falder ikke.
Det kan være migræne, en øreinfektion, en virus.
I værste tilfælde er det meningitis, som kan være dødelig og smitsom.
Jeg synes, vi skal køre ham på hospitalet.
Nej. Nej, det kan vi ikke. Han skjuler sig fra Det Grønne Politi.
Kan I ikke klare det?
Vi kan intet gøre, hvis vi ikke kender årsagen.
Vi kan holde ud lidt endnu og se, om han får det bedre.
-Ja. -Kan vi få noget frisk vand?
-Ja. -Og hvis I har noget pilebark,
-ville det være godt. -Okay.
-Og noget alkohol? -Hvilken slags? Sprit?
Enhver slags. Brandy, gin, whisky. Det er til mig.
Stella! Hvornår er du kommet?
Max fik mig herover i går aftes. Har du et ekstra håndklæde?
-Ja... ja, i skabet. -Tak.
Er der andre i huset, jeg bør kende til?
Hør, jeg taler med Bram, okay? Jeg får alle ud.
Ja. Kan du skaffe noget pilebark til Kuno?
Ja. Ellers andet?
Hvad gør vi, hvis Kuno...
Hvis han dør?
Jeg aner det ikke.
Det gør jeg heller ikke. Ingen anelse.
Okay, jeg finder noget pilebark. Okay?
Okay, jeg skal på arbejde.
Ikke må ikke larme, vi ved ikke, hvor meget han kan høre.
Gå på sokker. Ikke skylle ud i toilettet,
ikke tænde vandet, her bør ikke være nogen.
Men lad ham ikke dø.
Sid nu stille.
Stop med at jage den tingest i min gumme, så sidder jeg stille.
Jeg går ud fra, at de går i land i Spanien.
Spaniens hovedstad er Madrid.
-Spanien eller Portugal. -Portugals hovedstad er Lissabon.
-Hvad laver du? -Jeg husker ting,
så jeg kommer tilbage er jeg ikke sat tilbage.
-God idé. -Ja.
Selvom den bedste nyhed ville være Frankrig, ikke?
-Paris! -Paris!
-Please.
Mor, når vi kommer ud, bør vi tage til Paris.
Vi kan se, hvor Renoir boede.
-Hvorfor skulle jeg ville det? -Du elsker Renoir.
-Elsker jeg Renoir? -Miep! Radioen.
-Sæt den venligst her. -For pokker, nej.
Jeg glemte den derhjemme.
Hvis vi ikke kan lytte nedenunder,
-så... -Jeg glemte det.
-Jeg kom efter indkøbslisten. -Den har Edith.
-Så nu har vi ingen radio? -Edith?
Mor, indkøbslisten?
-Jeg har den ikke. -Jo.
Jeg siger, vi ikke får information.
Jo. Jeg... jeg har den. Ja.
Jeg kan ikke finde min potte. Er den vasket?
Nej. Mor, den står på bordet. Lige ved siden af dig.
Edith, Gerrit kommer i dag.
-Miep? -Gerrit?
-Kartoffelmanden. -Miep,
radioen er af yderste vigtighed lige nu.
De allierede kan være dage væk.
-Vi må vide, hvad der sker. -Kartoffelmanden. Ja.
Jeg taler på egne vegne.
-Men nyheder er vigtigere end mad. -Åh, nej.
Han taler på egne vegne, Miep.
Er der gode kartofler tilbage på loftet?
Anne! Peter! Gå op og se, om der er gode kartofler, okay?
Tag en pakke bønner med, okay?
De mugne, der kan reddes, er også gode.
Sydfrankrig giver mening. Men Normandiet...
-Hvor er potten? -Ja, Normandiet.
-Edith, den står der. -Normandiet? Tæt på...
-Præcis. -Margot! Der er...
Anne! Anne! Kontoret åbner snart.
-Stop med at råbe. -Undskyld.
Stop det! Stop det!
-Stop det nu! -Stop det!
Det er ikke sjovt. De kan høre det. Gerrit er måske dernede.
Hallo.
Hallo?
Det er Gerrit. Bare ryd det op! Nej, faktisk
lad være, lad være. I laver for meget larm.
Gør ingenting.
Gerrit? Jeg er glad for, jeg fangede dig.
Det er NSB-manden, ham der afpressede Otto.
-Tonny Ahlers? -Han siger, han ikke går, før han ser dig.
Jeg har jo sagt til dig,
jeg ikke ved, hvor hr. Frank er.
Naturligvis. Forsvundet i Schweiz.
Medmindre du vil købe pølsekrydderi, har jeg intet til dig. Er du sød at gå?
Tiderne er skiftet. Se dig omkring.
En anden by. Ikke flere beskidte jøder.
Jamen, tillykke.
Knaphed sætter markedsprisen, ikke?
Nu kan man få mange penge for at afsløre en jøde i skjul.
Kom nu. Du ved, hvor familien Frank er. Det ved jeg, du gør.
Jeg finder nogen, der gør, det kan lige så godt være dig.
Du vil få en væsentlig andel.
Tænk over det.
-Han sagde, at... -Jeg hørte det.
Du tror vel ikke, han mistænker, de er her?
Hallo.
Gerrit! Hej Gerrit, jeg var... bange for, jeg var gået glip af dig.
Ham, der lige gik, han sværmede om stedet, da jeg kom.
Jeg... ventede. Jeg tænkte, du ikke ville have,
at han så... at du havde så stor en store.
Og pas på ham. Han er en farlig type.
Hav en god dag.
Sagde Gerrit, det, jeg tror, han sagde?
At det er gængs viden! "På grund af alle de jøder, du skjuler."
Måske ved Tonny Ahlers det også?
Det tror jeg ikke. Nej.
Hvorfor så give mig en andel? Altså... det her er slemt.
Hvad? Hvad er der...
Hvad? Fru Frank, du må ikke være her.
Jeg ville bare lige væk et øjeblik.
Jeg så sollyset i gangen. Jeg ville lige have lidt sollys.
Kan vi tale sammen?
Naturligvis, ja, fru Frank, men indenfor.
Nej, nej, jeg kan ikke være derinde et sekund længere.
Med deres snakken uden stop, og planlægning,
og hujen om krigens afslutning, som om det allerede var slut.
Som om vores piger var fri og uden for fare.
Jeg føler mig så skamfuld.
-Skamfuld? -Ja.
Jeg har en ond følelse, Miep. Jeg kan ikke ryste den af mig.
Jeg har et sort hul i maven, der siger mig, krigen aldrig slutter.
Og Margot ser på mig, og Anne ser på mig, og...
og de har så meget lys i øjnene.
Så meget håb nu. Og...
og...
jeg kan ikke se tilbage på dem.
Jeg vil dræbe det.
Jeg vil ødelægge deres håb, hvis de ser mig i øjnene.
Der er gået to år, Miep.
To år siden jeg har været udenfor.
Er det bedre?
Sig mig, at det er bedre derude.
Det er meget bedre, at du er indenfor lige nu.
Ja.
APOTEKER
Der er gummimangel, ved du det? Vi konfiskerer din cykel.
Jeg skal bruge den til arbejdet. Jeg har dokumentation for den.
Krigsindsatsen har brug for den.
Siger du, du ikke vil bidrage?
Nej, nej. Jeg... jeg... arbejder for regeringen, vores regering.
Jeg arbejder med Bram Becker. I kan ikke tage min cykel.
Fortæller du mig, hvad jeg kan og ikke kan?
Nej, nej. Undskyld.
Skal du sige os imod nu, socialrådgiver?
Tror du, du fortjener specialbehandling her?
"Jeg har dokumentation!"
-Jeg... ville... -Kan du lide at arbejde for regeringen?
Der er en arbejdslejr i Tyskland, der godt kunne bruge din passion.
-Afsted. Afsted. -Hov, hov.
Jeg har intet gjort galt.
Fortæl mig igen, hvad der skete.
Fru Frank gik bare midt ud på kontoret.
-Jeg faldt næsten død om. -Hvorfor gjorde hun det?
De er stressede. Og sjusker. Altså, vi er allesammen sjuskede.
Og vi tror, Gerrit ved det. Manden med kartoflerne. Han sagde det ikke, men...
-Vi må passe bedre på. -Hvor meget bedre kan vi gøre det?
Vi skal brødføde folk.
Vi har gjort det korrekt. Men folk er ved at finde ud af det.
Vi må flytte dem, ikke? De kan ikke blive her.
Flytte dem? Otte af dem?
Han har ret. Kender vi nogen, der skjuler folk udenfor byen?
Hvordan får vi dem ud? Hr. Frank lader dem ikke
rejse separat.
Vi kan ikke bare flytte otte mennesker ned på gaden.
Låser vi dem så inde?
Er begrænset frihed virkelig svaret?
Svarer du den ikke?
Opekta.
Gør ikke noget.
Nej. Sig, de skal blive der. Jeg kommer med det samme!
Åh gud.
-Hvad er det? -Intet. Det er ikke nogen.
-Fange til indtjekning. -Stå stille.
Jeg arbejder for byrådet.
-Jeg er socialrådgiver. -Stille.
I begår en fejltagelse. Jeg har vigtigt arbejde, der skal gøres...
Hvor skal du hen? Vi skal indtjekke ham.
Vi skal tale lidt sammen. Jeg kan ikke lide hans tone.
-Vent, jeg har noget vigtigt arbejde. -Ind med dig.
Det er en misforståelse. Jeg går blot mit arbejde.
Sig mig, socialrådgiver, arbejder du med Bram Becker?
Ja, det sagde jeg jo.
Ja, det vil jeg vædde på.
Løb.
Jeg siger, jeg blev overmandet af en ukendt hollænder.
Han flygtede fra politiet.
Hvad? Hvis jeg løber, skyder du mig i ryggen.
Afsted, dumme, før nogen ser det!
Hils Bram Becker.
Jeg prøvede at sige nej.
-Jeg synes, de skal gøre det. -Klart. Afsted.
Nej. I kan ikke tage ham på hospitalet.
Det er vi nødt til.
Jan kommer snart med pilebarken.
Pilebark duer ikke længere.
-Han har brug for pleje. -Er han virkelig døende?
Hvad? Nej, men vi ved ikke, hvad det er.
Men hvis han bliver taget, så dør han.
Og vi bliver anholdt, og I bliver anholdt,
og hans mor og hans mor, vores udlejer og otte personer mere,
børn, og de dør allesammen. Så mange mennesker. Så, hvis...
Her er han. Jan, Jan, pilebarken.
Jeg siger jo, pilebark ikke kan gøre det længere.
Prøv det. Jan?
Jeg har det ikke.
Hvad? Jeg bad dig om én ting.
Vi går. Jeg vil ikke have endnu et liv på samvittigheden.
-Åh gud. -Kuno!
Åh gud.
Jeg har det...
så meget bedre.
Ja, det var bedre.
Jeg sad ovenpå og hørte en mand skrige. Er alle okay?
-Ja, alle har det fint. Fint. -Ja! Alt er godt.
Alt er godt. Beklager, jeg tabte strygejernet på min fod.
Jeg skreg som en banshee.
-Tak for at tjekke. -Det var så lidt.
Jamen, få noget is på den.
-Tak. -Ja.
-Okay. -Tak.
Det var som en hammer inde i mit hoved!
Og så gik det bare væk.
Vi mener, det var en ophobning af materie, der gik hul på.
Vi bliver hos ham i nat for at sikre, at infektionen ikke forværres,
men det ser fint ud.
Hvor godt.
Du kan takke for, at du havde to skønne sygeplejersker
i vores hus, ikke, Kuno?
-Hvad er det? -Intet.
Jeg bad dig gøre én ting. Én ting.
Jeg brødføder otte jøder, du slæber fem folk til ind i mit hjem.
Og du kan ikke hente noget pilebark?
Jeg fandt noget pilebark, og så blev jeg anholdt.
Hvad?
Det er okay, de slap mig fri. De tog min cykel. For dækkene.
Hvorfor anholdt de dig?
-Fordi de kan, Miep. -Hvad gjorde du?
Intet. Jeg sagde, jeg skulle bruge cyklen, og pludselig havde jeg dem imod mig.
Hvorfor? Hvad sagde du?
Hvorfor afhører du mig?
Fordi jeg har forestillet mig os hele dagen, slæbe Kunos lig ud
og smide det i kanalen.
Jeg aner ikke, hvad vi ellers skulle gøre.
Alting falder fra hinanden, og du...
Jeg kommer hjem, og du vil fejre sejrene, eller...
Jan...
Fru Frank gik ud af annekset i dag.
-Hvad? -Ja, hun gik bare ud.
Hun kunne have gået ned på gaden.
Hun kunne være gået til frisøren.
Altså, hun... hun er ved at blive skør, Jan,
ligesom mig. Og så skal du også tage dig af det.
Og du slæber stadig flere folk hjem.
Snart redder vi dem ikke længere.
Vi udsætter dem blot for mere fare. Der må være en grænse!
Nazisterne tager flere og flere hver dag,
så vi må redde flere og flere.
Okay, måske kan vi ikke stoppe og fejre, men vi kan ikke bare stoppe.
Vi kan ikke plages af, om vi kunne have gjort mere.
Tror du ikke, jeg ved det?
Hvor skal du hen?
Jeg sætter mig hos Kuno og sikrer mig, han er i live.
Jeg taler med Bram i morgen
og ser, om vi kan
få flere jøder ud af byen, når den er lukket ned.
Og jeg finder mad til de fire jøder.
Og smugler en radio gennem byen til de otte andre jøder,
-jeg skjuler på arbejdet. -Det er ikke en konkurrence!
Nazist.
Okay, afsted. Kom, denne vej.
Får vi nye ID-kort, når vi kommer frem?
Jeres næste kontakt har dem til jer.
Vi har holdt dig beskæftiget. Hvad gør du nu, hvor vi er væk?
Jeg finder nok på noget, Max.
-Holdt! -Vent! Vent!
Ingen rør sig.
Allesammen, hænderne mod muren.
Gør, som han siger. Mod væggen, kom så.
Vi ses efter krigen.
Vi kan løbe.
-Skal vi løbe? -Nej.
Gør, som han siger. Hvad end, de siger, så gør det.
Hør på socialrådgiveren. Vend jer om.
Afsted.
Dette... er vores kontakt.
Allesammen, ind i vognen. Hurtigt.
Ind i vognen.
Møgsvin!
Hallo?
Hr. Kleiman? Hr. Kugler?
Skødesløse! Sjuskede!
Alle de stole rundt om radioen,
den illegale radio fra BBC. Forstår I ikke faren?
Hvad hvis der kommen razzia? Det ligner, her bor folk.
-Miep, hør. -I må ikke gå nedenunder
efter arbejde længere. I skal blive lige her.
Jeg kan ikke lide det, men I bad mig holde jer i live,
-og hvis I ikke vil hjælpe... -Miep.
De allierede er gået i land i Frankrig.
De kalder det D-Dag.
-Hvad? -De er kommet.
Det var derfor, vi måtte lytte nedenunder.
-Hvor... hvor er de gået i land? -Normandiet.
Præcis som dronningen sagde. Vi bliver befriet.
Radioen, Miep. Tak!
Normandiet. Lige her.
Hvornår, Otto? Sidst på året?
Muligvis. Jeg gætter på midt-oktober.
Tror du, vi kan komme i skole til efteråret?
Muligvis, skat. Muligvis.
Det første jeg vil, er at besøge en rigtig tandlægeklinik. Undskyld mig.
-Gerrit? -Hej, må jeg komme ind?
Det er ikke din normale dag. Er alt okay?
En af mine leverandører havde ekstra varer.
Jeg tænkte, du ville nyde lidt sødt til en forandring.
Eller du kan dele dem med nogen,
som måske ville nyde dem.
Jordbær!
-Jeg kan ikke tro det! -Åh gud!
Åh gud.
-Vi kan ikke spise allesammen. -Vi kan prøve.
Nogle gange må man stoppe og fejre. Så vi laver marmelade!
Jeg har lukket tidligt. Jeg har låst nedenunder.
Jeg har en del hænder og en mester-marmelade-mager.
-Hvem er det? -Mig?
Verdens bedste...
Vent. Prøv lige. Okay, klar?
Nej, nej. Jeg vil prøve.
Jeg tror, de rykker mod nord.
Jeg er uenig. Hvad tror du, Miep?
Jeg tror, du er en jordbærtyv!
Ja. Det har vi slået fast.
Nej, vi får ikke brug for det hele.
Hvem er marmeladeeksperten her? Dig eller mig?
Miep er ved at blive fræk.
Nej. Miep er perfekt.
Jeg tror, jeg flytter til Palæstina. Arbejder i en kibbutz.
Hvad? Nej, det... Nej. Det er for langt væk.
-For langt? -Jeg kommer også.
Jeg vil være jordemoder. Hjælpe babyer til verden.
Hvad med dig, mor? Hvad skal du efter krigen?
Ja, hvad vil du?
Det har jeg ikke overvejet. Jamen, måske...
mærke solen på vores ansigter, sammen. Udenfor. Ja.
Jamen, vi ved allesammen, at Anne skal være forfatter.
Måske ender hun i Hollywood en dag
ligesom dem på hendes væg.
Hvis du skal udgive din dagbog, vil jeg læse den først.
Ikke på vilkår.
Bare mine dele. Fortæller du om, da mit hår sad fast i vasken? Gør du?
Jeg har sagt til alle, at den kan læses, når den er klar, ikke før!
Mange tak.
Du kan takke kartoffelmanden, Gerrit.
Det minder mig om, da vi mødtes.
Du brugte dage på at perfektionere marmeladen,
og at lære alle benspænd og tricks. Du gav aldrig op.
-Jeg ville have jobbet, så jeg gjorde alt. -Og du hadede hvert et sekund.
"Hr. Frank, jeg er ikke husmor, og jeg vil ikke være én!"
Hvorfor fyrede du mig ikke?
Forestil dig, hvor vi var, hvis jeg havde gjort det.
-Far! -Ja?
Hvad vil du lave efter krigen?
Det samme som nu.
Læse Dickens og lytte til al den vidunderlige støj,
min familie laver.
Men jeg skal spise chokolade...
og drikke ægte kaffe.
Og vi behøver ikke dele det stinkende toilet længere.
Hørt, hørt. Forfærdeligt.
Hvad?
Alt føles anderledes for mig.
Hele byen, folkene, luften. Bare at vide, at de allierede er på vej.
Intet har ændret sig. Se dig omkring.
Der flød en død mand i kanalen for et par uger siden.
Du har ret.
På det seneste har jeg følt, at tingene på ingen måde
kunne vende tilbage til det normale. Men i dag...
Jeg kan se det. Kan du mærke det?
Jeg vil gerne. Men, du ved,
jeg skal stadig have indkøbslisten hver morgen,
og skaffe dr. Pfeffer sine breve fra Lotte,
og fortælle Anne alt, jeg har lavet hele dagen.
Og stoppe fru Van Pels og fru Frank i at dræbe hinanden.
Det hjælper mig ikke at tænke på den måde.
Jeg må blive ved med at gøre, som jeg gør, til de er frie.
Og så skal tingene nok føles anderledes.
Du er forfærdelig.
-Kaffen er klar, hvis nogen vil have. -Jamen, tak.
Hvad er det sjove?
Kugler.
Kugler? Hvad...
Jeg ville vælge mange ord, før jeg ville kalde ham "sjov".
Hvad laver du dernede? Gud, vi kommer til at finde bønner,
til krigen er slut.
Du rør dig ikke.
Bliv siddende.
Tekster af: Jakob Millung