AIEMMIN TAPAHTUNUTTA
Olen Kuno.
Kuno joutui pikku ongelmiin natsipuolueen kanssa,
ja tiedän, että teillä on tilaa.
Kuulostaa hyvältä.
Työskentelet juutalaisneuvostossa. Voit varmasti puhua heille.
Voin ainakin yrittää selvittää, minne he menivät.
Mitä minä sanoin?
Ilmahyökkäykset ovat hyvästä, koska se tarkoittaa,
että englantilaiset pieksevät natseja.
Bram pyysi ansioluetteloni. Hän tahtoo nähdä minut aamulla.
Moni meistä ei ole yhtä mieltä miehittäjien linjausten kanssa.
Liity meihin.
- Maani tarvitsee minua. - Niin minäkin.
Älä valehtele. Ansaitsen tietää.
Teen samaa kuin sinäkin.
- Pidät ihmisiä piilossa. - Autan.
He menettivät kaiken mutta taistelevat silti vastaan.
Minun on tehtävä samoin.
Odotan Otto Frankia. Sovimme tapaamisen.
Hän on muuttanut muualle.
Kertokaa hänelle, että Ahlers odottaa.
Tämä liikekumppanuus... -Kiristystä. Siinä se.
Hän tietää piileskelystä.
- Nimet, kiitos. - Onko se tarpeen?
Aloitamme sinusta.
TARINA POHJAUTUU TOSITAPAHTUMIIN. TAPAHTUMIA, SIJAINTEJA -
JA HAHMOJA ON LUOTU JA MUKAUTETTU TARINAAN SOPIVIKSI.
Nopeasti, tule.
- Miep! Jan! - Anteeksi, olemme myöhässä.
- Anteeksi. Onko asuni sopiva? - Tietenkin. Olet täydellinen kuten aina.
- Saisinpa tyylitajusi. - Jan, onko konsertti ensimmäisesi?
- Kyllä vain. - He ovat Amsterdamin parhaita muusikoita.
Ja juutalaisia.
Natsit heittivät heidät ulos Concertgebouw-orkesterista.
- He perustivat oman orkesterin. - Äiti kutsuu heitä sotasankareiksi.
Lähes unohdin. Teatteri on vain juutalaisille.
He tuskin kyselevät, mutta lainasin teille nämä.
Täällä juutalaisuus yhä kannattaa.
No niin, mennään. Ettei meiltä vain jää ensimmäinen osa näkemättä.
- Jestas. - Istukaa tuonne. Me istumme täällä.
Nuori neiti!
- Istu muualle. - Istun Miepin vieressä.
- Teatteri on upea. - Kyllä, kaunis.
- Tuo on ykkösviulisti. - Hän on juutalainen.
- Tuo on kapellimestari. - Myös juutalainen.
- Ensimmäinen kappale on Mendelssohnin. - Arvaan. Hänkin oli juutalainen.
Tytöt, rauhoittukaa.
Kotiavaimet, kiitos.
Tulin poikani takia. Minun on nähtävä hänet.
Rouva, kuten kerroimme, poikanne on naapurin päiväkodissa.
Tuntuuko se hyvältä?
Istutte täällä typerän käsivarsinauhan kanssa ja työskentelette heille.
- Haluan nähdä lapseni! - Tämä on hänen parhaakseen.
Pidämme pikkuiset turvassa.
Työskentelen päiväkodissa. Huolehdimme heistä.
Näette hänet jälleen kuljetuksessa.
Ja en, minäkään en pidä tästä yhtään teitä enempää...
Anteeksi, Walter. Rouva, juutalaisneuvosto ei ole vihollinen.
Tunnemme kyllä vihollisen.
Nämä miehet yrittävät vain helpottaa tilannetta.
Pelastatte vain oman nahkanne.
Kiitos.
Minut käskettiin luoksenne.
Tunnetko Corryn?
Kyllä. Hänen vauvansa pureskelee hiuksiani.
Corry perheineen siirretään huomenna. Jos aiot kysyä, sen on tapahduttava nyt.
- Etkö voi viivytellä? - Natsit nostavat kiintiöitä.
Juutalaisia ei enää ole.
He tyhjentävät rakennuksen kuun loppuun mennessä. Tee se nyt.
Kotiavaimet, kiitos.
Kiitos.
Kaikki, nopeasti!
Hei! Nopeasti! Liikettä!
Corry Zeldenrust, kolmihenkinen perhe.
Saatan hänet tien toiselle puolelle ruokkimaan vauvan.
- Hänen on palattava tunnissa. - Kiitos.
Corry, perheesi viedään Westerborkiin huomenna.
Voimme auttaa pikkutyttöäsi.
Voimme lähettää hänet piilopaikkaan. Tänään.
Perhe maalla hoitaa häntä sodan loppuun asti.
Tämä voi pelastaa hänet.
Vain hänetkö? Ilman meitä?
Ei. Tyttö jää luokseni.
Tiedän, että sinusta tyttäresi on parhaassa turvassa sylissäsi.
Mutta leirillä hänet viedään heti sinulta.
Ja hänet tapetaan.
Anna meidän auttaa sinua.
Sodan jälkeen olette taas yhdessä, ja tyttö on vanttera.
Ja mikä tärkeintä, elossa.
Pyydän. Tee tämä hänen vuokseen.
Hei sitten.
Huomenna otat matkalle mukaan tämän nuken, jotta perheenne on yhä kolmihenkinen.
Eivätkö he huomaa?
Eivät he katso. He eivät kiinnitä huomiota yllättäviin asioihin.
Kun saavutte Westerborkiin, sinulla ei ole enää nukkea.
Jos he kysyvät, vauva ei selvinnyt matkasta.
Milloin vain olet valmis.
Näen sinut todella pian. Sopiiko?
Paratkoon!
No niin. Löysimme hänet iltapäivällä.
Katso, tuolla on jotain.
Mitä tapahtui?
Juuri niin. Kellui vedessä.
No niin.
Hyvä luoja. Tunteeko kukaan häntä?
Mutta rohkeutemme ei myöskään saa unohtua.
Pitäkää siksi päiväkirjanne ja kirjeenne tallessa. Nämä asiakirjat...
- Kuningatar haluaa päiväkirjani! - Anne!
...ovat historiallisesti ja kulttuurisesti äärimmäisen tärkeitä sodan päätyttyä.
Kuningatar sanoi "sodan päätyttyä". Liittoutuneet ovat siis tulossa.
Kyllä. Taidat olla oikeassa, Peter. Hän puhuu kuin sodan loppu olisi lähellä.
Koska se on. Liittoutuneet ovat pommittaneet -
Pohjois-Ranskan siltoja ja rautateitä -
estääkseen saksalaisia tuomasta lisäjoukkoja.
Pääsemmekö siis ehkä ulos jo ennen ensi lukuvuotta?
- Mahdollisesti. - Otto, älä herättele turhia toiveita.
Miksen? Toivoa on. Liittoutuneet ovat lähellä. Kuulit, mitä Hermann sanoi.
- Toivoon on syytä. - Saamme nähdä ystäviä.
Voitte palata kouluun.
Hiljaa! Olkaa hiljaa. -Miep!
Keskellä kirkasta päivää. Verhot ovat apposen auki.
Radio on liian kovalla. Se on laitonkin.
Miep, on lauantai. Toimisto on tyhjä.
- Ja radio on hiljaisella. - Vien se natseille.
Älä uskallakaan. Tarvitsemme uutisia, varsinkin sodan lähestyessä loppua.
Tuon yläkertaan pienen radion.
Ei, älä tee sitä. Hermann vain kuuntelee sitä jatkuvasti,
eikä lasten tarvitse kuulla pommitusten kauhuista -
ja kaameista ruumisluvuista.
Kylläpäs! Peterin on ymmärrettävä, ettei fasismi ole vain lippuja ja paraateja.
Se on joukkomurha.
Hermann, hiljaa! Juurihan sinä kannustit optimistisuuteen.
Varovaiseen sellaiseen, Gusti.
Kuningatar haluaa päiväkirjani.
Kuulin. Voitteko mennä yläkertaan? Meidän on selvittävä sodan loppuun asti.
Saanko mennä?
- Älä nyt, Hermann. Tuo on liikaa. - Kiitos näkemyksestäsi.
Miksi tulit tänne tänään? Onko jokin hätänä?
Ei. Tulin vain tarkastamaan tilanteenne. Rouva Frank...
Joko kaupassa on voita?
Ei, rouva. Tarkistin tänään. Sitä ei ole.
Sota ei pääty koskaan.
Päättyy kyllä.
Kuningattaremme käskee pysyä vahvana.
Mutta hän on Englannissa.
Kuningattarella on kaikki voi, jonka vain haluaa.
Oletteko Miep Gies?
- Kuinka voin auttaa? - Tämä on teille.
Se toimitettiin minulle. Muutin yläkertaanne.
Olette se uusi naapuri!
- Olen Miep. - Tiedän. Se lukee kirjeessä.
Jos tarvitsette jotain, koputtakaa vain oveeni.
Ei kummoinen tarjous nykyään, koska meillä ei ole mitään. Vain ajatus.
Näemme naapurustossa.
Jan, yläkerran uusi naapuri on natsi.
Tiedän. Näin, kun hän muutti.
Tuskinpa hän kuulee meitä.
Sitäkö testaat? Kuuntelet juutalaista musiikkia laittomalla radiolla.
Haluatko, että meidät tai kämppiksemme pidätetään? Missä Kuno on?
Hän on rouva Stoppelmanin huoneessa. Kaikki on hyvin. Rauhoitu.
Kaikkiko on hyvin?
No, ei tietenkään ole,
mutta saimme vietyä jälleen yhden vauvan turvaan Frieslandiin.
Herttainen pikku pullero.
Joskus on juhlittava pieniä voittoja, tai muuten...
Huomaatko? Ei enää Mendelssohnia.
- Mutta pidät siitä kovasti. - Jan...
Muistatko, kun kävimme teatterissa?
Sulje silmäsi. Kuvittele, että olemme siellä.
Muistuta minua huomenna käymään torilla ennen perunamiehen tuloa.
Kysyn sieltä voita.
Vien tuon radion salahuoneeseen aamulla.
Luovutan radion herra Frankin toimistosta natseille.
Osoitamme kuuliaisuutta.
Hei.
- Kuno, yläkerran mies on... - Natsi. Jan kertoi.
Vain minut ja Jan on rekisteröity asukkaiksi.
Jos hän löytää sinut...
Älä huoli. Olen varovainen.
Oletko kunnossa?
Minulla on kauhea päänsärky. En tiedä miksi. Ehkä uni auttaa.
Kerro, jos tarvitset jotain.
Otatko radioni?
Olen vain hermostunut. Kaikesta.
Miksi nyt? Johtuuko tämä maistraatista?
- Siitä on aikaa. Minut olisi pidätetty... - Ole hiljaa.
Näin kanaalissa ruumiin.
Ensimmäinen viikkoihin näkemäni juutalainen, ja hän kellui kanaalissa.
Hän kai kuoli piilossa, ja ruumis oli hävitettävä.
Näinkö vastarintaliike toimii? Kohtelee ihmisiä kuin vanhoja kaloja?
Mitä sinä tekisit? Mitä voisit tehdä?
Natsit ovat ahdistettuina nurkkaan.
Liittoutuneet ovat tulossa. Tilanne pahenee vielä ennen paranemistaan.
Paraneeko se koskaan?
Ei, se on naapuri. Käskin poiketa, jos hän tarvitsee jotain.
- Miksi ihmeessä? - Koska niin naapureille sanotaan.
Hetki vain!
Rouva Gies?
Hei. Voinko auttaa?
Olemme Omnia Trustista. Likvidoimme juutalaisten omaisuutta.
Tietojemme mukaan tämän asunnon omistaa...
Henriette Stoppelman.
Se on virhe. Hän ei ole asunut täällä aikoihin.
Näinkö on?
- Mitä nyt? - He tulivat tänne!
Ei hätää.
Herätkää! Tämä rakennus on virallisesti suljettu.
Pankaa lapset valmiiksi leireille vientiin. Välittömästi!
Sitten viemme teidät. Vauhtia! Herättäkää lapset, pukekaa heidät!
Ainoat rekisteröidyt asukkaat olette te, Jan ja Miep Gies.
- Onko tämä oikein? - Kyllä.
Missä huoneessa vanha rouva yöpyi?
- No... - Minun serkkuni on...
Hänkin työskentelee vakuutusalalla.
Hyvä hänelle.
- Ovatko huonekalut teidän? - Kyllä.
Makunne on samanlainen kuin mummollani.
Tulitteko haukkumaan makuani ja viemään huonekaluni?
Selvä. Seuraava.
Sohva, kaksi nojatuolia.
Liikettä, nopeasti! Tänne alas!
Mennään! Nopeasti nyt.
Tulkaa. Tänne.
Juoskaa nopeasti opettajan talolle.
Koputtakaa oveen ja menkää piiloon! Juoskaa.
Varovasti.
Tule tänne!
Tarvitsiko Horvath neljän hengen ruokailuryhmän?
Hän tahtoo tammisen. Tuo on mäntyä.
Onko tämä huoneenne?
Onko tuo tarpeen?
Rouva?
Miksi rouva Stoppelberg lähti asunnosta?
Stoppelman.
Oliko se muutto? Pako? Uudelleensijoitus? Mikä?
Kerran kun tulimme kotiin, hän vain oli poissa.
Onneksi teillä oli omat huonekalut, vai mitä?
Tämä on varkaus. Nämä eivät ole tavaroitanne.
Älkää nyt. Hän jätti ne. On tytön jossain istuttava.
Aiotteko viedä kaiken?
Siinä oli kai kaikki.
Palaamme vielä hakemaan juutalaisvanhuksen huonekalut.
Kuulette meistä vielä.
Herran tähden.
- Mitä hittoa? - He marssivat sisään kuin omistajat.
Niitä he nyt ovatkin.
Oletko kunnossa?
En. Tärinä ei millään lakkaa.
Hyvin tehty, kuomaseni. Se oli lähellä.
Tepä palasitte pian!
- Max. - Tarvitsen apuanne.
Menitte siis piiloon kaappiin, eikä teitä löydetty.
Mutta olimme ansassa. He siirsivät lapsia useita tunteja.
Kun oli hiljaista, livahdin ulos ja soitin Maxille.
Betje halusi antautua ja mennä lasten kanssa Westerborkiin.
- Montako lasta luovutimme sadisteille? - Emme voineet muuta.
- Pelastitte lukemattomia lapsia. - Ja lähetimme tuhansia kuolemaansa.
- Neuvoston mukaan olimme muka turvassa. - Teetä? Se auttaisi.
Vaimollani ja minulla on piilopaikka maaseudulla -
- mutta olemme jumissa kaupungissa. - Ehkä voin auttaa.
Max, Stellan on tultava tänne yöksi.
Hän ei ole enää turvassa kotonanne.
- Voitko auttaa teen kanssa? - Kyllä.
Mitä suunnittelet?
- En ole ihan varma. - Yritä uudelleen.
Saksalaiset sulkivat joukkoliikenteen ja tiukensivat tarkastusasemia.
- Kaupungista ei mitenkään pääse ulos. - Eli jäävätkö he tänne?
Neljä henkeä lisää? Ei onnistu.
Ei, kun Omnian agentit rynnivät sisään ja yläkerrassa on natsi.
Jotain tapahtuu vielä.
Miep, asioita tapahtuu, teemme sitten mitä tahansa.
- He vievät lapsia! - Herran tähden.
Lääkärien ja hoitajien piti olla turvassa.
Luulimme, että se oli totta. Meitä ei varoitettu tästä.
Nyt he purkavat juutalaisneuvoston ja lähtevät meidän peräämme.
Älkää. Yläkerrassa asuu NSB:n jäsen.
Asuuko yläkerrassa natsi? Max, sanoit paikkaa turvalliseksi.
Niin luulinkin. Jan?
Tämän turvallisempaa ei juuri nyt ole.
Kunhan olemme hiljaa, pysymme turvassa.
Paratkoon.
Kuno?
Olen painellut häntä kylmäsiteillä koko yön, mutta kuume ei laske.
Se voi olla migreeni, poskiontelotulehdus, virus.
Pahimmillaan se on aivokalvontulehdus, joka on sekä tappava että tarttuva.
Hänet pitäisi viedä sairaalaan.
Emme voi. Hän on piilossa täällä. Järjestyspoliisi etsii häntä.
- Ettekö voi auttaa häntä? - Emme, jos emme tiedä kuumeen syytä.
Voimme odottaa jonkin aikaa ja tarkkailla, paraneeko tilanne.
- Selvä. - Saisimmeko raikasta vettä?
- Kyllä. - Ja pajurohdoksesta olisi hyötyä.
- Ja alkoholista. - Millaista? Puhdistusalkoholiako?
Millaista vain. Konjakkia, giniä, ruisviskiä. Se on minulle.
Stella! Milloin sinä saavuit?
Max kutsui minut viime yönä. Onko sinulla lisää pyyhkeitä?
- Kyllä. Kaapissa. - Kiitos.
Onko talossa vielä muitakin?
Puhun Bramille, onko selvä? Hoidan kaikki muualle.
Hakisitko Kunolle pajurohdosta?
Toki. Mitä muuta?
Mitä teemme, jos Kuno...
Kuolee?
En tiedä.
En minäkään. Ei hajuakaan.
No niin. Haen pajurohdosta. Onko selvä?
Minun on mentävä töihin. Olkaa hiljaa. Emme tiedä, paljonko naapuri kuulee.
Riisukaa kengät, älkääkä vetäkö vessaa -
tai käyttäkö vettä. Asunnon pitäisi olla tyhjillään.
Älkääkä antako hänen kuolla.
Pysy paikoillasi.
Jos lakkaat tökkimästä ikeniäni, olen paikoillani.
- Kenties he nousevat maihin Espanjassa. - Jonka pääkaupunki on Madrid.
- Tai Portugalissa. - Sen pääkaupunki on Lissabon.
- Mitä teet? - Haluan yhä muistaa asiat sodan jälkeen.
- Hyvä ajatus. - Tiedän.
- Vaikka paras olisikin Ranska, vai mitä? - Pariisi!
- Älkää.
Kun pääsemme ulos, mennään Pariisiin. Katsomaan, missä Renoir asui.
- Miksi ihmeessä? - Pidät kovasti Renoir'sta.
- Pidänkö Renoir'sta? - Miep! Radio.
- Pane sen tähän. - Hitto, ei. Unohdin sen kotiin.
- Jos emme voi kuunnella alhaalla... - Unohdin sen.
- Tulin ostoslistaa varten. - Edithillä on se.
Nytkö meillä ei ole radiota?
Äiti, ostoslista?
- Minulla ei ole sitä. - Emme saa tietoja sodasta.
Kyllä. Minulla on se. Selvä.
En löydä pannuani. Pesitkö sen?
En. Se on tasolla. Aivan vieressäsi.
- Edith. Gerrit tulee tänään. - Gerrit?
- Perunamies. - Miep.
Radio on juuri nyt äärimmäisen tärkeä.
- Liittoutuneet voivat olla lähellä. - Perunamies. Aivan.
Puhun itseni puolesta,
- mutta uutiset menevät ruoan edelle. - Ei! Hän puhuu täysin omasta puolestaan.
Onko vintillä enää hyviä perunoita?
Anne! Peter! Käykää ylhäällä katsomassa, onko hyviä perunoita.
- Tuokaa samalla pussi papuja. - Osan homeisistakin voi pelastaa!
Etelä-Ranskassa on järkeä. Mutta Normandia...
En löydä pannuani.
- Se on tuossa. - Normandiako?
- Aivan. - Margot! Täällä...
Anne! Toimisto avataan pian.
- Lopeta huutosi. - Anteeksi.
Lopettakaa!
Lopettakaa heti!
Tämä ei ole hauskaa! Gerrit voi olla alhaalla!
Huhuu?
Tuo on Gerrit. Siivotkaa tämä! Tai itse asiassa älkää. Metelöitte liikaa.
Älkää tehkö mitään.
Gerrit? Onneksi ehdin, ennen kuin lähdit.
Se on se NSB:n mies, joka kiristi Ottoa.
- Tonny Ahlersko? - Hän halusi nähdä sinut.
Kerroin sen teille jo kerran. En tiedä, missä hra Frank on.
Toki. Kadonnut Sveitsissä.
Minulla ei ole kuin mausteita makkaroita varten. Voitteko mennä?
Ajat ovat muuttuneet. Katsokaa ympärillenne.
Kaupunki on erilainen. Ei enää likaisia juutalaisia.
Onneksi olkoon sitten.
Tiesittekö, että tarjonta määrää hinnan?
Juutalaisen paljastamisesta saa nyt paljon enemmän.
Älkäähän nyt. Tiedätte, missä Frankit ovat.
Joku puhuu kyllä. Voitte yhtä hyvin tehdä sen.
Saatte osuuden palkkiosta.
Miettikää asiaa.
- Hän sanoi, että... - Kuulin.
Epäileekö hän, että he ovat täällä?
Päivää.
Gerrit! Minä jo pelästyin, että jatkoit matkaasi.
Huomasin tuon miehen saapuessani tänne.
Siksi odotin hetken. Tuskin haluatte hänen huomaavan,
että ruokatilauksenne on niin suuri. Varokaa häntä. Hän ei lupaa hyvää.
Mukavaa päivänjatkoa.
Tarkoittiko Gerrit sitä, mitä luulen?
Kuin kaikki tietäisivät! "Koska piilottelette juutalaisia."
Ehkä Tonny Ahlerskin tietää sen.
En tiedä. Enpä usko.
Miksi hän tarjoaisi osuutta palkkiosta? Tämä on huono juttu.
Mitä? Mikä hät...
Mitä? Rouva Frank, ette voi olla täällä.
Halusin vain pois hetkeksi.
Näin auringonpaisteen käytävällä. Tarvitsin vain hieman aurinkoa.
Voinko puhua kanssasi?
Tietenkin. Mutta sisällä.
En voi olla siellä enää hetkeäkään.
He vain hölöttävät, suunnittelevat -
ja juhlivat sodan loppua kuin se olisi jo tapahtunut.
Kuin tytöt olisivat jo vapaita ja poissa vaarasta.
Olen kovin häpeissäni.
Häpeissännekö?
Minulla on ikävä tunne, Miep. En saa sitä karistetuksi.
Vatsassani ammottaa musta aukko, jonka mukaan sota ei koskaan lopu.
Margot katsoo minuun ja Anne, ja...
Heillä on niin paljon valoa silmissään.
Niin paljon toivoa. Ja...
En voi katsoa heihin.
Tuhoan sen.
Tuhoan heidän toivonsa, jos he katsovat silmiini.
On kulunut kaksi vuotta.
En ole ollut ulkona kahteen vuoteen.
Onko tilanne parempi?
Kerro, että on.
Teidän on paljon parempi pysytellä sisällä.
APTEEKKI
Tiesittekö, että kumista on pulaa? Takavarikoimme polkupyöränne.
Mutta tarvitsen sen töitäni varten. Pyörällä on paperit.
Sotaponnistelut tarvitsevat sen. Ettekö halua tukea niitä?
Ei asia ole niin. Työskentelen hallituksellemme.
Työskentelen Bram Beckerin kanssa. Ette voi viedä pyörääni.
Sinäkö kerrot, mitä voin tehdä?
En. Olen pahoillani.
Valitatko meille, sosiaalityöntekijä? Luuletko ansaitsevasi parempaa kohtelua?
"Minulla on paperit!"
- En... - Pidätkö hallitukselle työskentelystä?
Saksassa on työleiri, jolle ahkeruutenne kelpaisi.
- Mennään. - En ole tehnyt mitään väärää. Pyydän.
Kerro uudelleen. Mitä tapahtui?
Rouva Frank käveli suoraan toimistoon.
- Pelästyin kuoliaaksi. - Miksi ihmeessä?
He ovat stressaantuneita. Ja huolimattomia. Kuten me kaikki.
Gerrit ehkä tietää, se perunamies. Hän ei sanonut sitä suoraan, mutta...
- Meidän on oltava varovaisempia. - Kuinka? Heidät on ruokittava.
Olemme toimineet oikein. Ihmiset vain tajuavat tilanteen.
Heidät on siirrettävä, vai mitä? He eivät voi jäädä.
Siirrettävä? Kahdeksan henkeä?
Hän on oikeassa. Tiedämmekö piilopaikkoja maalla?
Kuinka saisimme heidät sinne? Perhe matkustaa vain yhdessä.
Kahdeksaa ihmistä ei noin vain siirretä.
- Lukitsemmeko heidät huoneeseen? - Onko vapaudenriisto todella vastaus?
Aiotko vastata tuohon?
Opekta.
Älkää tehkö mitään.
Käske heidän odottaa. Pyydän! Tulen tuota pikaa!
Voi taivas.
- Mitä? - Ei mitään. Ei kukaan.
- Vanki kirjattavaksi. - Pysähdy.
Työskentelen hallitukselle.
- Sosiaalityöntekijänä. - Hiljaa.
Teette virheen. Minulla on tärkeitä töitä...
Minne menet? Hänet on kirjattava.
Me juttelemme hieman. En pidän hänen suunsoitostaan.
- Odota. Työni on tärkeää. - Sisään siitä!
Tämä on väärinkäsitys. Tein vain työtäni.
Kerro. Työskenteletkö Bram Beckerin kanssa?
Kyllä, kerroin jo.
Niin varmasti.
Juokse.
Sanon, että tuntematon hollantilainen selätti minut ja karkasi putkasta.
Mitä? Jos juoksen, ammut minua selkään.
Mene, typerys, ennen kuin joku huomaa!
Kerro terveisiä Bram Beckerille.
Yritin estää heitä.
- Minusta hänet pitäisi viedä. - Nyt mennään.
Ei. Ette voi viedä häntä sairaalaan.
- Viemmepäs. On pakko. - Jan palaa pian rohdoksen kanssa.
Tähän ei enää rohdos auta.
- Hän kaipaa hoitoa. - Onko hän kuolemassa?
- Mitä? - Ei, muttemme tunne tautia.
Mutta jos hän jää kiinni, hän kuolee. Sitten meidät ja teidät pidätetään -
ja myös hänen ja hänen äitinsä sekä kahdeksan muuta henkilöä,
lapsia, ja he kaikki kuolevat. Monta ihmistä. Joten jos...
Sieltä hän tulee. Jan, pajurohdos.
- Sanoinhan, ettei pajurohdos enää auta. - Kokeile sitä. Jan?
Minulla ei ole sitä.
Mitä? Pyysin yhtä asiaa.
Me menemme. En ota lisää henkiä omalletunnolleni.
- Paratkoon! - Kuno!
Hyvä luoja!
Oloni on...
paljon parempi.
Nyt on parempi.
Kuulin yläkertaan miehen huutoa. Ovatko kaikki kunnossa?
- Kyllä, kaikki voivat hyvin. - Kyllä! Kaikki hyvin.
Anteeksi, pudotin silitysraudan jalalleni.
Kiljuin kuin pahahenki.
- Kiitos huolestanne. - Ei kestä.
Pankaa siihen jäätä.
- Kiitos. - Kyllä.
- Selvä. - Kiitos.
Kuin vasara oli paukuttanut pääni sisällä! Sitten se vain katosi.
Se oli kaiketi pahasti tulehtunut märkäpaise, joka puhkesi.
Valvomme häntä tämän yön, mutta hän vaikuttaa olevan kunnossa.
Sepä hienoa.
Kiitä onneasi, että meillä on kaksi loistavaa hoitajaa kotona, Kuno.
- Mitä nyt? - Ei mitään.
Pyysin sinulta yhtä asiaa. Yhtä.
Minä ruokin kahdeksan juutalaista töissä, ja toit viisi lisää kotiini.
- Etkä ehtinyt hankkia edes pajurohdosta? - Hankin sitä, mutta minut pidätettiin.
Mitä?
Älä huoli, he päästivät minut. He veivät pyöräni. Renkaiden takia.
Miksi he tekivät sen?
- Koska he voivat. - Mitä sitten teit?
En mitään. Sanoin tarvitsevani pyörääni, ja he sanoivat minun niskoittelevan.
- Mitä sinä sanoit? - Miksi kuulustelet minua?
Koska olen koko päivän kuvitellut, kuinka raahaamme Kunon ruumiin kanaaliin!
En tiedä, mitä muuta voisimme tehdä.
Kaikki hajoaa, ja sinä... Tulen kotiin, ja sinä haluat juhlia voittoja tai...
Jan...
Rouva Frank käveli tänään ulos salahuoneesta.
- Mitä? - Aivan. Marssi suoraan ulos.
Hän olisi voinut mennä kadulle, kävellä vaikkapa kampaajalleen.
Hän on romahduksen partaalla,
ja pian ehkä minäkin. Sitten sinä vastaat kaikesta.
Mutta silti tuot kotiin lisää ihmisiä. Pian tämä ei ole enää suojelua.
Me vain asetamme heidät vaaraan. Kaikella on rajansa!
Natsit vievät joka päivä yhä enemmän ihmisiä,
joten meidän on pelastettava useampia.
Ehkä emme voi pysähtyä juhlimaan, mutta emme voi lopettaa toimintaamme.
Emme voi koskaan pohtia, olisimmeko voineet tehdä lisää.
Luuletko, etten tiedä tuota?
Minne menet?
Istun Kunon vieressä ja varmistan, että hän pysyy elossa.
Puhun Bramille aamulla. Yritämme keksiä tavan -
saada neljä juutalaista ulos suljetusta kaupungista.
Ja minäkö sitten ruokin heidät?
Ja salakuljetan laittoman radion juutalaisille,
- joita piilottelen töissä. - Tämä ei ole kilpailu!
Natsi!
No niin, mennään. Tähän suuntaan.
Saammeko siellä uudet henkilökortit?
Seuraava yhteyshenkilö antaa ne.
Pidimme sinut kiireisenä. Mitä aiot tehdä, kun olemme poissa?
Enköhän keksi jotain, Max.
- Seis! - Odottakaa!
Kaikki liikkumatta.
Kädet seinää vasten.
Tehkää, kuten hän käskee. Seinää vasten.
Näemme sodan jälkeen.
Voimme paeta.
- Pakenemmeko? - Älkää.
Tehkää, mitä hän käskee. Mitä tahansa he käskevät, tehkää se.
Kuunnelkaa herra sosiaalityöntekijää. Kääntykää.
Vauhtia.
Tämä on yhteyshenkilömme.
Kaikki auton takaosaan. Nopeasti.
Menkää autoon.
Senkin paskiaiset!
Huhuu?
Herra Kleiman? Herra Kugler?
Niin huolimatonta! Holtitonta! Keräsitte tuolit radion ympärille,
laittoman sellaisen, kuuntelemaan BBC:tä. Ymmärrättekö lainkaan vaaraa?
On ilmiselvää, että täällä asuu joku.
- Kuuntele. - Ette mene enää alas työajan jälkeen.
Teidän on pysyttävä täällä.
En pidä siitä, mutta pyysitte minua pitämään teidät elossa...
- Liittoutuneet rantautuivat Ranskaan. - He nousivat maihin Normandiassa.
- Mitä? - He ovat täällä.
Siksi kuuntelimme alakerrassa.
- Missä se olikaan? - Normandiassa.
Aivan kuten kuningatar lupasikin. Meidät vapautetaan.
Radio, Miep. Kiitos!
- Normandia. Tässä näin. - Milloin, Otto? Ennen vuoden loppuako?
Ehkä. Arvioisin lokakuun puolessavälissä.
- Voimmekohan mennä kouluun syksyllä? - Mahdollisesti, kultaseni.
Heti ensi töikseni käyn oikealla hammaslääkärillä. Ei pahalla.
- Gerrit? - Hei. Voinko tulla sisään?
Et yleensä käy tänään. Onko kaikki kunnossa?
Yhdellä tavarantoimittajalla oli ylimääräistä.
Ajattelin, että sinulle kelpaisi vaihteeksi jokin makea.
Tai voit jakaa ne kenen tahansa kanssa, joka niistä ehkä pitää.
- Mansikoita! - Uskomatonta!
Herran pieksut.
- Emme voi syödä kaikkea. - Mutta voimme yrittää.
Joskus on tarpeen varata hetki juhlintaan. Teemme siis hilloa!
Suljin toimiston aikaisin ja lukitsin alakerran.
Meillä on parikymmentä kättä ja hillomestari.
- Kuka? - Minä!
Maailman paras...
Odota. Kokeile kunnolla. Valmiina?
Nyt minä.
- He etenevät kai pohjoiseen. - Olen eri mieltä. Mitä mieltä olet, Miep?
Minusta... Sinä olet mansikkavoro!
Kyllä. Se lienee totta.
Ei, emme tarvitse kaikkea!
Kuka olikaan se hillomestari? Sinä vai minä?
Miep alkaa nenäkkääksi.
Ei. Miep on täydellinen.
Taidan muuttaa Palestiinaan. Työskentelen kibbutsilla.
Mitä? Ei. Se on liian kaukana.
- Kaukanako? - Minäkin tulen sinne.
Haluan kätilöksi. Autan vauvoja maailmaan.
Entä sinä, äiti? Mitä teet sodan jälkeen?
Niin, mitä aiot tehdä?
En ole suuremmin pohtinut asiaa. Ehkä -
vain nautimme auringosta kasvoillamme. Olemme yhdessä. Ulkona.
Me kaikki tiedämme, että Anne alkaa kirjailijaksi.
Ehkä Anne joskus päätyy Hollywoodiin kuin tähdet hänen seinällään.
Jos aiot julkaista päiväkirjasi, haluan lukea sen ensin.
Älä luulekaan.
Vain omat osani. Kerroitko siitä, kun tukkani jäi jumiin lavuaariin?
Kuten olen kertonut, voitte lukea päiväkirjan, kun se on valmis.
Kiitos tästä.
Kiittäkää Gerrit-perunamiestä.
Tämä muistuttaa minua ensitapaamisestamme.
Käytit useita päiviä hilloa parannellen,
opit sudenkuopat ja niksit sen valmistuksessa. Et koskaan luovuttanut.
- Halusin työn, joten tein, kuten käskit. - Ja vihasit joka hetkeä.
"Herra Frank, en ole kotivaimo, enkä koskaan edes aio olla sellainen!"
Miksette erottanut minua?
Voitko kuvitella, missä silloin olisimme?
- Isä! - Niin?
Mitä teet sodan jälkeen?
Samaa kuin nytkin.
Luen Dickensiä ja kuuntelen perheeni ihanaa metelöintiä.
Mutta syön suklaata ja juon oikeaa, kunnollista kahvia.
Emmekä enää jaa tuota kammottavaa, lemuavaa kylpyhuonetta.
Kyllä. Karmiva.
Mitä?
Kaikki tuntuu erilaiselta.
Kaupunki, ihmiset, ilma. Tiedämme, että liittoutuneet tulevat.
Mikään ei ole muuttunut. Katso ympärillesi.
Tuossa kanaalissa kellui kuollut mies pari viikkoa sitten.
Olet oikeassa.
Viime aikoina on tuntunut, etteivät asiat -
mitenkään voi palata normaaleiksi. Mutta tänään huomaan sen. Tunnetko sen?
Haluan kyllä. Mutta minun on silti tehtävä päivittäiset ruokaostokset,
noudettava tri Pfefferille Lotten lähettämät kirjeet -
ja kerrottava Annelle kaikki, mitä päivän aikana tein.
Ja estettävä rva Van Pelsiä ja rva Frankia listimästä toisiaan.
Minun ei kannata ajatella tavallasi.
Minun on vain jatkettava toimiani, kunnes he ovat vapaita.
Vasta sitten asiat tuntuvat erilaisilta.
Olet kamala.
- Kahvi on valmista, jos haluatte. - Kiitos.
Mikä naurattaa?
Kugler.
Kuglerko? Voin keksiä kymmenisen sanaa, jotka kuvaavat häntä paremmin.
Mitä sinä siellä maassa teet? Löydämme näitä papuja sodan loppuun asti.
Liikkumatta.
Pysy paikoillasi.
Tekstitys: Vesa Puosi