AZ ELŐZŐ RÉSZEK TARTALMÁBÓL…
Kuno vagyok.
Kuno összetűzésbe keveredett a helyi náci párttal,
És tudom, hogy van egy szabad szobájuk.
Remekül hangzik.
Max, te a Zsidó Tanácsnál dolgozol, biztos tudnál beszélni velük.
Megpróbálhatom kideríteni, hová vitték őket.
Mit mondtam, édes?
A légitámadások azért jók, mert az angolok…
a szuszt is kiverik a nácikból!
Bram elkérte a munkáltatói dokumentációm. Reggel látni akar.
Sokan vagyunk itt, akik nem értünk egyet az elnyomókkal.
Szeretnénk, ha csatlakozna.
- A hazámnak szüksége van rám. - Nekem is!
Ne hazudj nekem! Jogom van tudni.
Azt csinálom, amit te.
- Embereket bújtatsz! - Segítek.
Mindenüket elvesztették, mégis folytatják az ellenállást.
Nekem is folytatnom kell.
Otto Frankre várok. Mindig ilyenkor találkozunk.
Mr. Frank elköltözött a városból.
Hívja fel! Mondja meg, hogy Tonny Ahlers várja.
- Ez az üzleti kapcsolat… - Vegytiszta zsarolás.
Tudja, hogy az emberek bujkálnak.
- Felírnám a nevüket. - Ez tényleg szükséges?
A magáéval kezdem.
A TÖRTÉNET VALÓS ESEMÉNYEKEN ALAPUL, NÉHÁNY ESEMÉNYT, HELYSZÍNT
ÉS KARAKTERT A DRÁMAI HATÁS KEDVÉÉRT MEGVÁLTOZTATTUNK.
ANNE FRANK BÚJTATÓJA
Siessünk!
- Miep! Jan! - Hurrá!
- Üdv! - Elnézést a késésért.
Bocsánat! Megfelelő a ruhám?
Persze. Mindig tökéletesen festesz. Irigylem az érzéked hozzá.
Tényleg ez az első szimfonikus koncerted?
- Igen. - Nos, elég jó választás,
mert ők Amszterdam legjobb zenészei.
A zsidók között.
Benne voltak a Concertgebouw Zenekarában,
de kirúgták őket, mikor jöttek a nácik.
Ezért saját zenekart alapítottak.
Igen. Anya szerint háborús hősök.
Majd' elfelejtettem, csak zsidók léphetnek a terembe.
Biztos nem kérdezik, de azért elhoztam ezeket, hátha mégis.
A városban már csak itt érdemes zsidónak lenni.
Indulás!
A végén még lemaradunk az első tételről.
- Te jó ég! - Hűha!
Üljetek oda, mi pedig ide.
Kis hölgy!
- Üljenek egymás mellé! - Én ülök Miep mellett!
- Gyönyörű ez a színház. - Valóban.
Ott az első hegedűs.
Zsidó.
- Ott pedig a karmester. - Szintén zsidó.
Az első darab Mendelssohn műve.
- Hadd találjam ki, zsidó. - Igen.
Lányok, halkabban!
Kérem a lakáskulcsát!
A fiam miatt jöttem. Látnom kell.
Hölgyem, már megmondtuk,
a fia az utca túloldalán van, a bölcsődében.
Jó érzés?
Itt ülni az ostoba karszalagjában, és követni a parancsokat? Nekik dolgozni?
- Látni akarom a gyerekemet! - Az ő érdekében vittük oda.
Itt túl nagy a zűrzavar.
A bölcsődében dolgozom, gondoskodom a gyerekekről.
Ígérem, hogy szállításkor újra vele lehet.
És nem, nekem sem jobb érzés, mint magának…
Elnézést, Walter. Hölgyem, nem a Zsidó Tanács az ellenség.
Tudjuk, ki az ellenségünk.
Ezek az emberek csak könnyíteni próbálnak a helyzeten.
Csak magukat mentegetik!
Köszönöm.
Azt mondták, hogy jöjjek ide.
Ismeri Corryt?
Igen. A lánya szereti a hajamat rágcsálni.
Corry és a családja szerepelnek a holnapi deportálási listán.
Tehát, ha kérdezné, most kell megtenni.
- Nem lehet elhalasztani? - A nácik egyre emelik a kvótát.
Nem maradt több zsidó a városban. A hónap végéig kiürítenek itt mindent.
Most kell megtenni.
Kérem a lakáskulcsokat.
Köszönöm.
Mindenki, gyorsan!
Hé, igyekezzen!
Corry Zeldenrust, háromfős családból.
Elkísérem a szemközti bölcsődébe, hogy megetesse a fiát.
- Egy órán belül térjen vissza! - Köszönöm, uram.
Corry…
holnap Westerborkba visznek a családoddal.
A kislányodat ki tudjuk menekíteni.
Még ma elbújtathatjuk.
Egy vidéki család fog rá vigyázni a háború végéig.
Így megmenekülhet.
Csak őt? Minket nem?
Nem! Velem marad!
Corry, tudom, nehéz elképzelni,
hogy a lányod nélküled nagyobb biztonságban lehet,
de a táborban már az első nap elszakítanának tőle.
És megölnék őt.
Hadd tegyük ezt meg neked!
A háború után együtt lesztek, és a kislány szép, húsos marad.
Ami még fontosabb, hogy élni fog.
Kérlek! Megtennéd érte?
Szia!
Holnap vidd magaddal ezt a babát, így egyezni fog a létszám.
- Nem fogják észrevenni? - Nem fogják megnézni.
Meglepő, hogy mire nem figyelnek.
Mikor Westerborkba érsz, már nem lesz nálad a baba.
Ha megkérdezik, meghalt útközben.
Szólj, ha készen állsz!
Hamarosan újra találkozunk, rendben?
Ó, istenem!
Ma délután akadtunk rá.
Nézd, van ott valami!
Mi történt?
Igen, a vízen lebegett.
Fordítsuk meg!
Jó.
Istenem! Tudja valaki, ki ez?
A bátorságunk nem merülhet feledésbe.
Őrizzék meg a leveleket, naplókat! Ezek a dokumentumok…
Halljátok? A királynő a naplómat akarja!
Anne!
…a háború után történelmi és kulturális jelentőséggel fognak bírni.
„A háború után.” Nem mondana ilyet, ha a szövetségesek nem lennének úton.
Azt hiszem, igazad van, Peter.
Úgy beszél, mintha közel lenne a háború vége.
Mert így is van. A szövetségesek már bombázzák
a hidakat és a vasutat Észak-Franciaországban,
hogy a németek ne tudjanak erősítést hívni.
Lehet, hogy a következő iskolaévre már kint leszünk?
Lehetséges.
Otto, ne kelts hamis reményeket!
Miért? Van remény.
A szövetségesek közelednek. Hallottad Hermannt.
- Van remény! - Újra láthatjuk a barátainkat!
Újra mehettek iskolába.
- Csöndesebben! - Miep!
Fényes nappal van! A függönyök elhúzva!
- Túl hangos a rádió, ez illegális. - Edgar hosszú szakállat növeszt…
Miep, szombat van, senki sincs az irodában.
- Csak halkan szólt. - Le kell adnom a náciknak.
Ne merészeld!
Muszáj hallanunk a híreket, főleg, hogy ilyen közel a vég!
Hozok egy kisebb rádiót az emeletre.
Nem, oda nem kell. Hermann egész nap azt hallgatná,
de jobb, ha a gyerekek nem hallják a bombázások szörnyűségeit
és a holttestek egyre növekvő számát.
De, kell hallaniuk! Peternek tudnia kell, hogy a fasizmus nem csak zászlókból áll.
A fasizmus tömeggyilkosság.
Hermann, fogd be! Az előbb mondtad, hogy van okunk reménykedni.
Csak óvatosan reménykedjünk, Guste.
Hallottad? A királynő a naplómat akarja.
Hallottam. Mindenki menjen fel, jó?
Ki kell húznunk a háború végéig.
Szabad? Mehetek?
- Kérlek, Hermann, ez már túl sok. - Köszönöm a meglátásod.
Miért jöttél ma? Valami baj van?
Nem, csak be akartam nézni. Mrs. Frank…
Találtál vajat a boltokban, Miep?
Nem. Megnéztem, de nem volt.
A háború sosem ér véget.
De, véget ér.
A királynő arra kér minket, tartsunk ki.
De a királynő Angliában van.
Ő annyi vajat ehet, amennyit csak akar.
Igen.
Maga Miep Gies?
- Segíthetek? - Ez magának jött.
Véletlenül hozzám dobták be. Most költöztem az emeletre.
Maga az új szomszéd!
- Miep vagyok. - Tudom. Ide van írva.
Ha bármire szüksége van, nyugodtan kopogjon be.
Ez manapság csak üres ígéret, mert semmink sincs. Azért eszembe jutott.
Majd találkozunk.
- Jan, egy náci az új felső szomszédunk. - Tudom, láttam beköltözni.
Nem hiszem, hogy hall minket.
És ezt azzal próbálod tesztelni,
hogy zsidó zenét hallgatsz az illegális rádión?
Le akarod csukatni magad?
Vagy az illegális lakótársunkat! Hol van egyáltalán Kuno?
Mrs. Stoppelman szobájában. Minden rendben, nyugodj meg!
„Minden rendben?”
Nyilvánvaló, hogy nem,
de újabb babát sikerült biztonságosan Frieslandba juttatnunk.
Aranyos baba, kis duci.
Néha muszáj örülni az apró sikereknek, mert különben…
Látod? Nincs több Mendelssohn!
- De szereted Mendelssohnt. - Jan…
Emlékszel a Zsidó Színházra?
Hunyd le a szemed, és képzeld el, hogy ott vagyunk.
Emlékeztess rá, hogy holnap menjek ki a piacra a krumpliárus előtt.
Megnézni, jött-e vaj.
Reggel elviszem a rádiót a hátsó traktusba,
és aztán leadom Mr. Frankét a náciknak, hogy azt higgyék, engedelmeskedünk.
Üdv!
- Kuno, a felső szomszédunk… - Egy náci. Jan már mondta.
Igen, és csak Jant és engem jegyeztek be ide, mint lakókat.
Ha itt talál…
Ne aggódj, óvatos leszek.
Jól vagy?
Nagyon fáj a fejem. Nem tudom, miért. Megpróbálom kialudni magam.
Szólj, ha kell bármi!
Elviszed a rádiómat?
Nagyon ideges vagyok tőle. Az egésztől.
Miért most? Az Anyakönyvi Hivatal miatt?
Az már rég volt! Ha le akartak volna tartóztatni,
- már megtették volna. - Hallgass már!
Láttam egy holttestet a csatornában.
Hetek óta az első zsidó, akit látok, a csatornában lebegett.
Biztos a rejtekében halt meg, és nem tudták, mit csináljanak vele.
Ezt csinálja az ellenállás? Kidob valakit, mint a romlott halat?
Te mit tennél? Mit tehetnél?
A németek nyaka körül szorul a hurok.
Tudják, hogy jönnek a szövetségesek. Nehéz lesz, de aztán minden megjavul.
Szerinted minden megjavul?
Csak a szomszéd. Mondtam neki, kopogjon, ha segíthetünk.
Mi a fenéért mondtál ilyet?
Mert ez a szokás!
Egy pillanat!
Mrs. Gies?
Üdv. Segíthetek?
Az Omnia Trusttól jöttünk, hogy felszámoljuk egy zsidó ingóságait.
A jelentésünk szerint ez a cím…
Henriette Stoppelmanhoz tartozik.
Ez téves. Ő már régóta nem lakik itt.
Valóban?
- Mi az? - Itt vannak!
Minden rendben.
Felkelni! Az épületet hivatalosan lezárom!
Az összes gyereket azonnal a táborokba szállíttatjuk!
Aztán magukat is! Mozgás! Keltsék fel őket, adjanak rájuk ruhát!
Tehát a háznak két bejegyzett lakója van, maga, Jan Gies, és maga, Miep Gies.
- Helye? - Igen, helyes.
Melyik szobában aludt az öreg hölgy?
- Nos… - Az unokatestvérem…
szintén biztosítással foglalkozik.
Jó neki.
- Ez a maguk bútora? - Igen.
A nagymamámnak van ilyen ízlése.
Tehát először sértegeti az ízlésemet, aztán elveszi a bútoraimat?
Rendben, következő!
Kanapé… két karosszék.
Gyorsan, igyekezzenek! Le a lépcsőn!
Mozgás, gyorsabban!
Gyerünk!
Gyertek, erre!
Fussatok a tanár házához, amilyen gyorsan csak tudtok!
Kopogjatok be, és rejtőzzetek el!
Gyerünk, gyerünk!
Óvatosan!
Ezt látnod kell!
Horvath mondta, hogy kéne neki egy négy fős étkezőszett, nem?
Tölgyet akar. Ez fenyő.
Ez a maguk szobája?
Ez tényleg szükséges?
Hölgyem?
Mrs. Stoppelberg távozásának oka…
Stoppelman.
Elköltözött? Elmenekült? Áthelyezték? Mi történt?
Mikor hazaértünk egyik nap, a hűlt helyét találtuk.
Még jó, hogy maguknak saját bútoruk van, mi?
Amit maguk csinálnak, az lopás! Ez nem a maguk holmija.
Ugyan már, itt hagyta! Egy lánynak csak le kell ülnie valamire.
Mindet elviszi?
Azt hiszem, megvagyunk.
Megvárjuk az elemzés végét, aztán visszajövünk a vén zsidó bútoraiért.
Majd jelentkezünk.
Jaj, istenem!
Mi a fene?
Úgy jártak-keltek, mint a saját lakásukban!
Hát, ez már így megy.
Jól vagy?
Nem! Reszketek, mint a nyárfalevél.
Semmi baj. Nagyon közel volt.
Vissza is jöttek?
- Max! - Segítenetek kell!
A szekrénybe bújtatok? És nem találtak meg?
Csapdába estünk!
Órákig tartott, míg kiterelték a gyerekeket.
Mikor csönd lett, kiosontam, és hívtam Maxet.
Betje fel akarta adni magát, hogy Westerborkba vigyék a gyerekekkel.
Hány gyerek került a szadistákhoz, akikre mi vigyáztunk?
- Nem tehettünk semmit! - Rengeteg gyereket megmentettél.
És végignéztem, ahogy ezreket halálba küldenek!
A Zsidó Tanács azt mondta, biztonságban leszünk!
Teát? Úgy látom, jól esne.
A feleségemmel előkészítettünk egy búvóhelyet vidéken,
de lehetetlen kijutni a városból.
Talán segíthetek.
Max, át kell hoznod Stellát, hogy itt aludjon ma este.
Nálatok nincs biztonságban.
- Segítenél a teával? - Persze.
Mit tervezel?
- Még nem találtam ki. - Próbáld meg!
A németek leállították a közlekedést, felerősítették az ellenőrző pontokat.
Nincs kiút a városból.
Szóval… maradjanak itt?
Még négy ember? Ez nem működhet!
Az Omnia ügynökei kedvükre berontanak, és ott a felső szomszédunk is!
Bármi történhet!
Miep, a dolgok megtörténnek, függetlenül attól, mit teszünk.
- A gyerekeket is elviszik! - Jaj, istenem!
Azt hittem, mi biztonságban vagyunk! Senki sincs biztonságban!
Ezt azért mondtuk, mert azt hittük, így van! Nem figyelmeztettek minket előre.
Feloszlatják a Zsidó Tanácsot,
és a következő célpontok mi leszünk.
Halkabban! Egy NSB tiszt lakik odafent.
Egy NSB tiszt lakik odafent? Max, azt mondtad, ez a hely biztonságos!
Azt hittem, hogy az. Jan?
Máshol sem biztonságosabb.
Amíg csöndben vagyunk, nem lesz baj.
Jaj, istenem!
Kuno?
A hideg borogatás sem viszi le a lázát!
Okozhatja migrén, arcüreggyulladás, vírus,
vagy legrosszabb esetben meningitisz, ami halálos lehet, és fertőző!
Kórházba kell vinnünk!
Nem lehet, Kuno itt bujkál! A közrendészet keresi.
Ti nem tudjátok ápolni?
Nem tehetünk sokat, ha nem tudjuk, mi a baja.
Egy ideig vigyázunk rá, hátha jobban lesz.
- Igen. - Kaphatunk friss vizet?
- Persze. - És ha van itthon fűzfakéreg,
- az jól jönne. - Rendben.
- És egy kis alkohol? - Milyen alkohol? Sóborszesz?
Bármilyen. Brandy, gin, whisky. Nekem lesz.
Stella! Te meg mikor jöttél ide?
Max hívott tegnap este. Van még egy törölköző?
- Igen, a szekrényben. - Köszönöm.
Van még valaki a házban, akiről tudnom kéne?
Beszélek Brammel, jó? Senki sem marad itt.
Tudsz szerezni Kunónak fűzfakérget?
Igen. Még valami?
Mi lesz, ha Kuno…
Ha meghal?
Fogalmam sincs.
Nekem sincs. El sem tudom képzelni.
Akkor hozok fűzfakérget, jó?
El kell mennem dolgozni.
Legyetek csöndben! Nem tudjuk, mennyire hall minket.
Zokniban sétáljatok, ne húzzátok le a wc-t,
ne folyassátok a vizet! Senkinek nem lenne szabad itt lennie.
És ne hagyjátok meghalni!
Kérlek, maradj nyugton!
Ne szurkáld az ínyemet, és akkor nyugton maradok!
Gondolom, Spanyolországban érnek partot.
A spanyol főváros Madrid!
- Vagy Portugáliában. - A portugál főváros Lisszabon!
- Mit csinálsz? - Tanulok,
hogy naprakész legyek, mire kijutunk.
- Ez jó ötlet! - Tudom.
A legjobb Franciaország lenne, nem?
- Párizs! - Párizs!
- Kérlek!
Anya, ha kijutunk,
muszáj elmennünk Párizsba. Láthatnánk, hol élt Renoir.
- Miért érdekelne engem az? - Imádod Renoir-t!
- Csakugyan? - Miep! A rádió!
- Kérlek, tedd ide! - Jaj, nem!
Elfelejtettem. Otthon maradt.
Ha odalent nem hallgathatjuk,
- akkor… - Kiment a fejemből.
- A bevásárlólistáért jöttem. - Edithnél van.
- Akkor most nincs rádiónk? - Edith?
Anya, a bevásárlólista?
- Nincs nálam. - De, igen!
Nem jutunk hírekhez.
De, igen, itt van.
Nincs meg a kannám. Elmostátok?
Nem, itt van a pulton. Melletted.
Edith, ma Gerrit is jön.
- Miep? - Gerrit?
- A krumpliárus. - Miep,
a rádió jelenleg a legfontosabb.
A szövetségesek közel járhatnak.
- Tudnunk kell, mi történik. - A krumpliárus.
A magam nevében mondom,
- a hírek fontosabbak, mint az étel. - Nem!
Tényleg a maga nevében beszél!
Maradt krumpli a padláson?
Anne! Peter! Menjetek fel, és nézzétek meg, van-e krumpli!
Hozzatok le egy csomag babot is, jó?
Nem baj, ha penészes, de menthető!
Dél-Franciaország lehetséges, de Normandia…
- Nincs meg a kannám. - Normandia…
- Ott van! - Ott viszont nincs elég…
- Pontosan. - Margot!
Anne! Hamarosan nyit az iroda.
- Ne kiabálj már, jó? - Bocsánat.
Elég!
- Azonnal hagyjátok abba! - Elég!
Nem vicces! Ezt meghallhatják. Lehet, hogy Gerrit lent van!
Hahó!
Ez Gerrit. Takarítsátok fel! Vagy inkább mégse!
Ne, ne, ne! Túl hangos!
Ne csináljatok semmit!
Gerrit? Örülök, hogy jöttél!
Itt az NSB embere, aki zsarolta Ottót.
- Tonny Ahlers? - Azt mondja, magát akarja látni.
Már megmondtam, nem mondom többször,
nem tudom, hol van Mr. Frank.
Persze. Elveszett Svájcban.
Hacsak nem kolbászfűszerért jött, nem segíthetek. Elmenne, kérem?
Változtak az idők, nézzen körbe!
A város megváltozott. Nincs több mocskos zsidó.
Nos, gratulálok!
Ha hiány van, emelkednek az árak, tudja?
Most sokkal többet kaszálhat, ha felad egy bujkáló zsidót.
Jól tudja, hol vannak Frankék. Biztos vagyok benne.
Valaki úgyis el fogja árulni, úgyhogy akár ön is lehet az.
Bőséges jutalomban részesülhet.
Gondolja át!
- Azt mondta, hogy… - Hallottam.
Maga szerint nem gyanítja, hogy itt vannak?
Üdv!
Gerrit! Ó, már aggódtam, hogy elkerüljük egymást.
Az a férfi még téblábolt a bejáratnál.
Inkább vártam. Gondoltam, nem lenne szerencsés,
ha látná, hogy ekkora rendelést hozok be ide.
Vigyázzatok vele! Az a férfi rossz ómen.
Szép napot!
Vajon jól értettem, amit Gerrit mondott?
Mintha ez köztudott lenne! „A zsidók miatt, akiket rejtegettek…”
Talán ezt Tonny Ahlers is tudja?
Nem tudom. Nem hiszem.
Miért akarná, hogy én is részesedjek? Szörnyű ez az egész!
Mi az? Mi a baj?
Mrs. Frank, ezt nem szabad!
Csak ki akartam szabadulni egy percre.
A folyosóról látszott a napfény. Napfényre van szükségem.
Beszélhetnénk?
Természetesen, Mrs. Frank, de csak odabent!
Nem, nem bírok ki még egy másodpercet odabent!
Folyamatosan fecsegnek, tervezgetnek,
és úgy ünneplik a háború végét, mintha már megtörtént volna!
Mintha a lányaink már szabadok lennének, távol a veszélytől.
Szégyellem magam.
- Szégyelli magát? - Igen.
Szörnyű előérzetem van, Miep. Nem tehetek róla.
Mintha egy sötét lyuk a bensőmben azt mondaná, ez a háború sosem ér véget.
Aztán látom Margot-t és Anne-t…
olyan fényes a tekintetük!
Annyi remény van bennük.
És…
nem tudok a szemükbe nézni.
Kiölném belőlük.
Elpusztítanám a reményt, ha a szemükbe néznék.
Már két éve, Miep.
Két éve nem jártam odakint.
Jobb már a helyzet?
Mondd, hogy jobb már odakint.
Sokkal jobb, hogy odabent vagytok.
Igen.
PATIKA
Tudja, hogy gumihiány van? Lefoglaljuk a biciklijét!
De szükségem van rá a munkámhoz! Van róla igazolványom is.
A hadviselésnek szüksége van rá. Nem akar közreműködni?
De én… a kormányunknak dolgozom.
Bram Beckerrel dolgozom. Nem vehetik el a biciklim!
Meg akarja mondani, mit tehetek és mit nem?
Nem, elnézést.
Most feleselni fog, szociális munkás?
Talán különleges bánásmódot érdemel? „Nekem van igazolványom!”
- Én nem… - Szeret a kormánynak dolgozni?
A szenvedélye jól jönne egy német munkatáborban.
- Nyomás! - Hé!
Nem csináltam semmi rosszat!
Még egyszer, mi történt?
Mrs. Frank fogta magát, és lejött az irodába.
- Majdnem elájultam! - Mégis mi lelte szegényt?
Egyre feszültebbek odabent. És hanyagok. Mind kezdünk azzá válni.
És szerintünk Gerrit tudja. A krumpliárus. Nem mondta ki egyenesen, de…
- Óvatosabbnak kell lennünk. - Ennél is jobban?
Etetnünk kell őket.
Helyesen cselekszünk, csak mások is kezdenek rájönni.
El kell költöztetnünk őket, ugye? Nem maradhatnak itt.
Elköltöztetni? Mind a nyolcat?
Igaza van. Ismerünk bárkit, akinek a városon kívül van búvóhelye?
Hogy vigyük el őket? Mr. Frank nem engedné, hogy külön utazzanak.
Nem vihetünk nyolc embert az utcára.
Akkor zárjuk be őket?
Tényleg a kisebb szabadság a válasz?
Fel kéne venni, nem?
Opekta.
Ne csinálj semmit!
Mondd nekik, hogy maradjanak nyugton! Azonnal ott leszek!
Jaj, istenem!
- Mi az? - Semmi. Nem számít.
- A bejegyzendő fogoly. - Nyugalom!
A városi tanácsnak dolgozom.
- Szociális munkás vagyok. - Csend!
Hibát követnek el. Fontos munkám van…
Hová mentek? Be kell jegyeznünk!
Elbeszélgetünk vele, nem tetszik a pofája!
- Várjanak, fontos munkám van! - Befelé!
Ez félreértés! Csak a munkámat végeztem!
Mondja, Szocmunkás úr, tényleg Bram Beckerrel dolgozik?
Igen, már mondtam.
Abban biztos vagyok!
Fusson!
Majd azt mondom, legyűrt egy ismeretlen holland.
Megszökött a rendőri őrizetből.
Micsoda? Ha elfutok, hátba fog lőni!
Menjen már, maga ostoba, mielőtt meglátják!
Üdvözlöm Bram Beckert.
Próbáltam megállítani őket.
- El kell vinniük! - Gyerünk!
Nem! Nem vihetitek kórházba!
De, muszáj.
Jan mindjárt hoz fűzfakérget.
A fűzfakéreg már nem segít.
- Rendes ellátás kell neki. - Tényleg haldoklik?
- Mi? - Nem, de nem tudjuk, mi ez.
Tudom, de ha elkapják, akkor meghal.
Letartóztatnak minket, ahogy titeket is,
az anyját, az ő anyját, a főbérlőt, és még nyolc embert,
gyerekeket, és mind meghalnak! Ennyi ember. Szóval, ha…
Itt van! Jan, a fűzfakérget!
Mondtam, hogy az már nem segít!
Próbáld meg! Jan?
Nem hoztam.
Mi? Egy dolgot kértem!
Indulunk. Nem száradhat még egy élet a lelkiismeretemen.
- Jaj, istenem! - Kuno!
Istenem!
Én…
sokkal jobban érzem magam.
Igen, sokkal jobb!
Kiabálást hallottam. Mindenki jól van?
- Igen, jól vagyunk. - Minden rendben!
Elnézést, nincs baj, csak a lábamra ejtettem a vasalót.
Felüvöltöttem, mint egy kísértet.
- Köszönjük, hogy érdeklődik. - Természetesen.
Tegyen rá egy kis jeget!
- Köszönjük! - Igen.
- Jól van. - Köszönjük.
Mintha kalapáccsal ütötték volna belülről az arcomat.
Aztán hirtelen elmúlt.
Valószínűleg gyulladt tályog lehetett, ami kifakadt.
Itt töltjük az estét, nehogy megint elfertőződjön,
de már jobban néz ki.
Ez remek!
Hálát adhatsz az őrangyalodnak, hogy két nővér vigyáz rád, ugye, Kuno?
- Mi az? - Semmi!
Egy dolgot kértem tőled. Csak egyet.
Nyolc zsidót etetek a munkahelyemen, itthon meg még öt vár rám.
Neked meg a fűzfakéregre sincs időd?
Szereztem fűzfakérget, de utána letartóztattak.
Micsoda?
Semmi baj, elengedtek. Csak elvették a biciklim a gumi miatt.
Miért tartóztattak le?
- Mert megtehetik, Miep. - És te mit tettél?
Semmit. Nem akartam odaadni a biciklim, erre ők engedetlenséggel vádoltak.
Mit mondtál nekik?
Miért vallatsz engem?
Mert minden nap elképzelem, ahogy kirángatjuk innen Kuno holttestét,
és a csatornába dobjuk!
Komolyan nem tudom, mi mást tehetnénk!
Minden széthullik, és te…
Te a győzelmeket akarod ünnepelni, és…
Jan…
Mrs. Frank ma kisétált a hátsó traktusból.
- Mi? - Igen, egyszerűen kisétált!
Képes lett volna kimenni az utcára.
Akár a fodrászához is ellátogatott volna!
Az őrület határán áll, Jan.
Ahogy én is, és akkor azzal is neked kell majd megbirkózni.
De te még több új embert hozol. Nem segíthetünk mindenkin!
Még nagyobb veszélybe sodorjuk őket! Meg kell húznunk egy határt!
A nácik egyre több embert visznek el,
úgyhogy egyre többet kell megmentenünk.
Talán tényleg nem állhatunk meg ünnepelni, talán egyáltalán nem állhatunk meg.
El sem tűnődhetünk azon, tehetnénk-e többet.
Szerinted én nem tudom?
Hová mész?
Kunóval leszek, nehogy meghaljon.
Beszélek Brammal holnap reggel,
és megkérdezem,
el tudunk-e tűntetni még négy zsidót a lezárt városból.
Én meg etessem a négy zsidót, mi?
És csempésszek rádiót a város másik felébe a többi nyolcnak,
- akik a munkahelyemen vannak. - Ez nem verseny!
Náci!
Rendben, indulás! Erre!
- Kapunk új igazolványt, ha megérkezünk? - Majd kaptok attól, aki fogad titeket.
Sok dolgod volt velünk.
Mit fogsz csinálni, miután elmentünk?
Majd valahogy lefoglalom magam.
- Megállni! - Várjatok!
Senki ne mozduljon!
Kezeket a falhoz!
Tegyétek, amit mond. Kezeket a falhoz.
Találkozunk, ha vége.
Elfuthatnánk.
- Fussunk? - Ne!
Tegyétek azt, amit mond. Bármit mond, csináljátok meg!
Hallgassatok Szocmunkás úrra! Megfordulni!
Gyerünk!
Ő fogad minket.
Mindenki a furgonba! Gyorsan!
Be a furgonba!
Ti szemetek!
Hahó!
Mr. Kleiman? Mr. Kugler?
Micsoda óvatlanság!
Azok a székek odalent a rádió körül,
amin törvénytelenül hallgatjátok a BBC-t! Értitek egyáltalán, mekkora a veszély?
Mi van, ha razziáznak? Látni, hogy itt laknak!
- Figyelj! - Sajnálom, nem mehettek le,
miután bezárt az iroda. Itt kell maradnotok!
Én sem örülök, de ti kértétek, hogy tartsalak titeket életben,
- de ha ti ennyire óvatlanok vagytok… - Miep!
A szövetségesek partra szálltak Franciaországban.
Azt mondják, ez D-nap.
- Micsoda? - Itt vannak.
Ezt kellett meghallgatnunk odalent.
- Hol szálltak partra? - Normandiában.
Pont, ahogy a királynő mondta. Nemsokára felszabadítanak minket.
Köszönjük a rádiót, Miep!
Normandia. Pont itt.
Mikor, Otto? Év vége felé?
Lehetséges. Én október közepére tippelek.
Ősszel visszamehetünk az iskolába?
Lehet, szívem.
Az első dolgom lesz elmenni a fogorvoshoz. Ne vedd zokon!
- Gerrit? - Üdv, bejöhetek?
Nem ilyenkor szoktál jönni. Minden rendben?
Maradt egy kis feleslegünk.
Gondoltam, jól esne egy kis édes is a változatosság kedvéért.
Vagy akár meg is oszthatod bárkivel, akinek szintén jól esne.
Eper!
- El sem hiszem! - Istenem!
Te jó ég!
- Ennyit nem is tudunk megenni. - Megpróbálhatjuk!
Néha muszáj megállni egy percre, hogy ünnepeljünk. Főzzünk lekvárt!
Bezártam az irodát, mindent bezártam odalent.
Van jó néhány segítő kezünk, és itt a lekvárkészítő mester is.
- Ki lenne az? - Én!
A világ legjobb…
Várj! Próbáld meg! Kész vagy?
Ne, én is!
Szerintem észak felé fognak nyomulni.
Nem értek egyet. Mit gondolsz, Miep?
Szerintem maga epertolvaj!
Igen. Ezt megállapíthatjuk.
Nem, nem kell az egész.
Ki itt a lekvárkészítő mester? Te vagy én?
Miep egyre pimaszabb!
Nem, Miep tökéletes.
Szerintem Palesztinába költözöm. Egy kibucban fogok dolgozni.
Mi? Nem, nem! Az túl messze van.
- Túl messze? - Én is megyek!
Szülésznő szeretnék lenni, babákat világra segíteni.
És te, anya? Te mit szeretnél csinálni, ha vége a háborúnak?
Igen, te mit akarsz?
Nem igazán gondolkoztam rajta. Talán…
érezni szeretném a napfényt, veletek együtt. Odakint.
Az egyértelmű, hogy Anne író lesz.
Lehet, hogy egy nap Hollywoodban köt ki,
mint a hírességek a falán.
Ha kiadod azt a naplót, előbb el akarom olvasni!
Az ki van zárva.
Csak ami rólam szól! Beleírtad, hogyan szorult a hajam a mosdóba?
Már mondtam, elolvashatjátok, ha kész, de addig nem!
Köszönöm.
Köszönje Gerritnek, a krumpliárusnak.
Ez az első találkozásunkra emlékeztet.
Mikor napokig csak lekvárt főztél,
és kitanultad az összes fogást. Sosem adtad fel.
- Kellett a munka, hát engedelmeskedtem. - Pedig minden percét utáltad.
„Mr. Frank, én nem vagyok feleség, és soha nem is akarok az lenni!”
Miért nem rúgtál simán ki?
El tudod képzelni, hol lennénk most, ha kirúglak?
- Apa! - Igen?
Te mit csinálsz a háború után?
Azt, amit most.
Dickenst olvasok, és hallgatom a családom mennyei zajongását.
De csokoládét fogok enni…
és valódi kávét fogok inni.
Végre nem kell többé osztozkodnunk azon a rettentően büdös fürdőszobán!
Igen! Az tényleg szörnyű.
Mi az?
Mintha minden más lenne.
Az egész város, az emberek, a levegő. Érezni, hogy jönnek a szövetségesek.
Semmi sem változott, nézz körbe!
Pár hete egy halott férfit találtak a csatornában.
Igazad van.
Az utóbbi időben azt éreztem, hogy ki van zárva,
hogy minden újra normális legyen. De ma…
Látom! Te is érzed?
Szeretném, de tudod,
még mindig el kell mennem reggelente a bevásárlólistáért,
és elviszem Dr. Pfeffernek a leveleit Lotte-tól,
és el kell mesélnem Anne-nek mindent, amit aznap csináltam.
Aztán megállítom Mrs. Van Pelst és Mrs. Franket, mielőtt megölnék egymást.
Ez nem segít, hogy reménykedjek.
Folytatnom kell, amit csinálok, amíg szabadok nem lesznek.
Akkor… majd én is máshogy fogom érezni.
Maga borzalmas!
- Kész a kávé, ha kér valaki. - Köszönöm.
Mi olyan vicces?
Kugler.
Kugler? Mi?
Legalább egy tucat jelző előbb eszembe jutna róla!
Hát te meg mit keresel odalent? Mindenhol babok fognak heverni,
míg véget nem ér a háború.
Ne mozduljon!
Maradjon ott!
A feliratot fordította: Pócza Aliz