DIN EPISOADELE ANTERIOARE
Sunt Kuno.
Kuno are câteva neînțelegeri cu Partidul Nazist local
și știu că aveți loc.
Sună grozav.
Max, tu lucrezi la Consiliul evreiesc. Sigur poți vorbi cu ei.
Da, poți măcar să încerci să afli unde sunt.
Ce am zis, dragă?
Raidurile aeriene sunt bune pentru că englezii îi snopesc
în bătaie pe naziști.
Bram mi-a cerut dosarul de angajare. Vrea să mă vadă de dimineață.
Câțiva dintre noi nu suntem de acord cu politicile ocupanților.
Am dori să ni te alături.
- Țara mea are nevoie de mine. - Eu am!
Nu mă minți! Merit să știu.
Fac ce faci și tu.
- Ascunzi oameni. - Ajut.
Sunt oameni care au pierdut totul și, totuși, încă rezistă.
Și eu trebuie să rezist.
Îl aștept pe Otto Frank. Avem o întâlnire.
Domnul Frank s-a mutat.
Sună-l. Spune-i că Tonny Ahlers îl așteaptă.
- Deci acest parteneriat… - E pur și simplu șantaj.
Știe că oamenii se ascund.
- Da-ți-mi numele voastre. - Trebuie?
Începem cu tine.
SERIALUL E INSPIRAT DE EVENIMENTE REALE. UNELE EVENIMENTE, LOCAȚII
ȘI PERSONAJE AU FOST CREATE SAU SCHIMBATE ÎN SCOPURI DRAMATICE.
RAZĂ DE SPERANȚĂ
Repede, haide!
Miep! Jan!
- Bună! - Scuze c-am întârziat.
Scuze. Sunt îmbrăcată corespunzător?
Arăți perfect, ca întotdeauna. Mi-ar plăcea să am simțul tău al modei.
Jan, chiar e prima dată când vezi o simfonie?
- Da. - Asta e bună de văzut,
pentru că-s cei mai buni artiști din Amsterdam.
Artiști evrei.
Au fost în orchestra Concertgebouw,
dar au fost dați afară când au venit naziștii.
Și-au înființat propria orchestră.
Mama spune că sunt eroi ai războiului.
Aproape c-am uitat, teatrul e doar pentru evrei.
Sigur nu vor întreba, dar, oricum, am împrumutat astea.
Ultimul loc din oraș unde mai e bine să fii evreu.
Să mergem.
Nu vrem să fim codași și să ratăm prima parte.
Doamne!
Bine, voi stați aici și noi aici.
Domnișoară!
- Lasă-i să stea împreună. - Vreau să stau lângă Miep.
- Teatrul e minunat. - Da, e frumos.
E primul violonist.
E evreică.
- El e dirijorul. - Și el e evreu.
Prima operă e Mendelssohn.
- Să ghicesc, e evreu. - Da.
Fetelor, liniște.
Cheile, vă rog. Mulțumesc.
Am venit în legătură cu fiul meu. Trebuie să-l văd.
Doamnă, v-am zis deja,
fiul vostru e peste drum, la creșă.
Te simți bine?
Cum stai aici cu acea banderolă, ascultându-le ordinele? Lucrând pentru ei?
- Vreau să-mi văd copilul! - E pentru binele lui.
E prea haotic aici pentru cei mici.
Lucrez la creșă, am grijă de bebeluși.
Promit că veți fi reuniți la transport.
Și nu-mi place asta mai mult ca dvs.
Scuze, Walter. Doamnă, nu Consiliul evreiesc e inamicul.
Știm cine e inamicul.
Ei încearcă să facă totul cât de simplu se poate.
Vă salvați pe voi înșivă.
Mulțumesc.
Mi s-a zis să vin la dvs.
Îl știi pe Corry?
Da. Copilului ei îi place să se joace cu părul meu.
Corry și familia lui sunt pe lista de transport de mâine.
Dacă e să întrebi, fă-o acum.
- Mâine? Nu poți amâna? - Naziștii continuă să crească numărul.
Nu mai sunt evrei în oraș.
Vor să golească locul până la sfârșitul lunii.
Trebuie acum.
Cheile, vă rog.
Mulțumesc.
Toată lumea, repede!
Hei! Repede! Haide!
Corry Zeldenrust. Zeldenrust, familie cu trei membri.
O duc peste stradă la creșă ca să-și alăpteze copilul.
- Se va întoarce imediat. - Vă mulțumesc, domnule.
Corry...
familia ta va fi transportată către Westerbork mâine.
Avem o cale de scăpare pentru fetiță.
O putem ascunde. Astăzi.
O familie de la țară o va îngriji până la sfârșitul războiului.
I-ar putea salva viața.
Doar ea? Fără noi?
Nu. Ea rămâne cu mine.
Corry, știu că e greu să-ți imaginezi
un loc mai sigur pentru fiica ta decât cu tine,
dar în lagăre o vor lua de lângă tine din prima zi.
Și o vor ucide.
Lasă-ne să te ajutăm.
După război, veți fi reunite și ea va fi sănătoasă.
Și cel mai important, în viață.
Te rog. Poți face asta pentru ea?
Pa!
Mâine vei aduce această păpușă,
ca numărul familiei să se potrivească.
Nu vor observa?
Nu se vor uita.
E surprinzător de ce nu le pasă.
Când ajungi la Westerbork, nu vei avea păpușă.
Dacă întreabă, le spui că fetița a murit pe drum.
Când ești gata.
Ne vom vedea foarte curând. Bine?
Doamne!
Bine. Am dat de el azi.
Uite, are ceva acolo.
Ce s-a întâmplat?
Da, așa e. Plutește în apă.
Întoarce-l.
Bine.
Doamne! Știe cineva cine e?
Dar nici curajul nostru nu poate fi uitat.
Așadar, păstrați-vă jurnalele și scrisorile. Aceste documente…
Ai auzit? Regina îmi vrea jurnalul.
Anne!
…vor fi de o valoare istorică și culturală măreață după război.
A spus „după război”. Regina n-ar spune asta
dacă n-ar știi că Aliații vor veni.
Da, cred că ai dreptate, Peter.
Vorbește ca și când se va termina curând.
Pentru că așa e. Aliații au bombardat în masă
podurile și căile ferate din nordul Franței
pentru a prevenii germanii din a aduce întăriri.
Deci, poate scăpăm de aici până la începutul anului școlar?
E posibil.
Otto, nu cumva să le dai speranțe.
De ce? Există speranță.
Aliații sunt aproape. L-ai auzit pe Hermann.
- Există motiv de speranță. - Ne putem vedea prietenii.
Puteți merge la școală.
- Liniște! - Miep!
E mijlocul zilei. Perdelele sunt trase.
- Radioul e prea tare. E ilegal. - Edgar are o barbă lungă…
Miep, e sâmbătă, nimeni nu e la birou.
- Și e dat încet. - Voi da pe postul nazist.
Nu. Să nu îndrăznești.
Avem nevoie de știri, mai ales că sfârșitul se apropie.
Aduc un radio mai mic pentru la etaj.
Nu vreau radio la etaj. Hermann va asculta non-stop
și copiii nu trebuie să asculte despre ororile bombardamentelor
și numărul morților.
Vreau ca Peter să înțeleagă că fascismul nu înseamnă doar steaguri și parade.
Înseamnă ucidere în masă.
Taci! Tocmai ce ai zis că avem motive să fim optimiști.
Optimism prudent, Gusti.
Ai auzit știrile? Regina îmi vrea jurnalul.
Am auzit. Puteți merge toți sus?
Trebuie să prindem sfârșitul războiului.
Am voie să mă duc?
- Te rog, Hermann, e prea mult. - Mulțumesc pentru cuvintele tale.
De ce ai venit azi? S-a întâmplat ceva?
Nu. Am vrut să văd cum sunteți, dnă Frank…
Este unt în magazine, Miep?
Nu, m-am uitat azi. Nu e.
Războiul nu se va sfârși.
Ba da.
O auzim pe regină cum ne zice să fim puternici.
Dar regina noastră e în Anglia.
Regina noastră are cât unt dorește.
Da.
Sunteți Miep Gies?
- Cu ce vă pot ajuta? - E pentru tine.
L-am primit din greșeală, doar ce m-am mutat sus.
Sunteți noul vecin!
- Sunt Miep. - Știu. Scrie chiar aici.
Ei bine, dacă ai nevoie de ceva, nu ezita să suni la ușă.
Nu mai înseamnă nimic acum, nu avem nimic. Dar intenția contează.
Ne mai vedem.
Jan, noul vecin e un nazist.
Știu, l-am văzut când se muta.
Nu cred că ne poate auzi.
Încerci să testezi teoria?
Ascultând muzică evreiască pe un radio ilegal?
Vrei să fim arestați?
Sau colegul de apartamentul ilegal? Unde e? Unde-i Kuno?
E în camera dnei Stoppelman. Totul e bine. Relaxează-te.
„Totul e bine”?
E clar că nu,
dar am trimis un alt copil în siguranță în Friesland.
Drăgălaș. Rotunjor.
Uneori trebuie să te bucuri de câștigurile micuțe, altfel…
Vezi? Gata cu Mendelssohn.
- Dar îți place Mendelssohn. - Jan…
Îți amintești când ne-am dus la Teatrul Evreiesc?
Închide ochii, imaginează-ți că suntem acolo din nou.
Amintește-mi să merg mâine la piață înainte de tipul cu cartofii.
Să văd dacă au unt.
Pot duce radioul în anexă de dimineață.
și apoi îl pot da pe cel din biroul dlui Frank naziștilor,
să vadă că facem ce ne cer.
Bună!
- Kuno… bărbatul de sus e un… - Nazist. Jan mi-a zis.
Doar Jan și cu mine suntem trecuți ca locuind aici.
Deci, dacă te găsește…
Nu-ți face griji. Voi avea grijă.
Ești bine?
Mă doare capul rău. Nu știu de ce. Mă duc să mă culc.
Dacă vrei ceva, să ne spui.
Vrei să-mi iei radioul?
Îmi dă emoții.
De ce acum? E din cauza clădirii Evidenței Persoanelor?
A fost acum mult timp. Dacă era să mă aresteze,
- …ar fi făcut-o deja. - Liniște.
Am văzut un mort în râu.
Primul evreu care l-am văzut de săptămâni și plutea în apă.
Probabil, a murit cât era ascuns și nu știau ce să facă.
Dar asta face rezistența? Aruncă oamenii ca pe niște pești morți?
Tu ce ai face? Ce se poate face?
Germanii ne-au pus la zid.
Știu că vin Aliații. Va fi mai rău înainte să fie mai bine.
Crezi că va fi mai bine?
Nu, e vecinul. I-am spus să vină dacă vrea ceva.
De ce i-ai zice asta?
Asta le spui vecinilor.
Imediat.
Doamnă Gies?
Bună. Vă pot ajuta?
Am venit din partea Omnia Trust pentru lichidarea bunurilor evreiești.
Avem notată această adresă ca aparținând unei…
Henriette Stoppelman.
E o eroare. N-a mai locuit aici de mult.
Așa e?
- Ce e? - Sunt aici!
E-n regulă.
Trezirea! Această clădire se închide.
Toți copii vor fi procesați pentru a fi trimiși în lagăre. Imediat!
Apoi, voi veți fi procesate! Treziți-i, îmbrăcați-i! Acum!
Deci doar dvs, Jan Gies și Miep Gies, locuiți aici.
- Corect? - Da. Așa e.
În care cameră dormea bătrâna?
- Păi… - Verișorul meu e în…
asigurare, de asemenea.
Bravo lui!
- Asta e mobila voastră? - Da.
Voi și bunica mea aveți gusturi asemănătoare.
Ați venit să ne insultați gusturile și să ne luați mobila?
Bine, următorul.
Canapea… două fotolii.
Haide, mișcă-te repede! Jos!
Să mergem! Haide.
Repede!
Haide. Pe aici.
Fugiți până la casa profesorului cât de repede puteți.
Bateți la ușă, apoi ascundeți-vă! Mergeți!
Mergeți!
Cu grijă.
Vino aici!
N-a zis Horvath că vrea un set de masă pentru patru?
Vrea de stejar. Ăsta-i pin.
E camera ta?
Trebuie?
Domnișoară?
În ce circumstanțe a părăsit dna Stoppelberg domiciliul…
Stoppelman.
S-a mutat? A fugit, a luat-o cineva? Ce?
Am venit acasă într-o zi și ea a dispărut.
Bine că ați avut mobila voastră, nu?
Ceea ce faceți voi aici e furt. Nu sunt lucrurile voastre.
Haide... Le-a lăsat. Și am nevoie de undeva unde să stau.
Le veți lua pe toate?
Cred că avem tot.
Ne vom întoarce să colectăm mobila bătrânei.
Veți auzi de la noi.
Doamne!
Ce naiba?
Au dat buzna aici de parcă e locul lor!
Acum așa e.
Ești bine?
Nu, nu mă pot opri din tremurat.
Bravo, amice. Te-au ratat la câțiva milimetri.
Înapoi așa repede?
- Max. - Am nevoie de ajutorul tău.
V-ați ascuns într-un dulap? Și nu v-au găsit?
Știu, dar eram prinse.
Au stat acolo ore, luând copiii.
Când s-a făcut liniște, am ieșit și l-am sunat pe Max.
Betje voia să se predea, să se ducă cu copiii la Westerbork.
De câți copii am avut grijă și apoi i-am trimis
- …sadicilor ălora? - N-am avut de ales.
Ați salvat nenumărați copii.
Și am privit mii trimiși spre moarte.
Consiliul evreiesc a zis că vom fi în siguranță.
V-ar prinde bine niște ceai.
Eu și cu soția mea avem un loc unde să vă ascundeți la țară,
dar e imposibil să vă scoatem din oraș.
V-aș putea ajuta eu.
Max, spune-i lui Stella să stea aici peste noapte.
Nu mai e-n siguranță în casa voastră.
- Mă poți ajuta cu ceaiul, te rog? - Da.
Da. Care e planul?
- Nu i-am dat încă de cap. - Încearcă din nou.
Germanii au închis modalitățile de transport, sunt puncte de verificare.
Nu avem cum să plecăm din oraș.
Deci vor sta aici?
Încă patru oameni? Nu poate fi ăsta planul.
Nu cu agenți Omnia care vin peste noi și vecinul de sus.
Se va întâmpla ceva.
Miep, se întâmplă lucruri, indiferent de ce facem noi.
- Iau copii. - Doamne!
Doctorii și asistentele trebuiau să fie în siguranță.
V-am spus asta pentru că credeam că e adevărat. N-am fost avertizați.
Acum desființează Consiliul evreiesc
și vor veni după noi.
Vă rog. Sus locuiește un ofițer NSB.
E un ofițer NSB sus? Max, parcă ai zis că aici e sigur.
Credeam că e. Jan?
E cel mai sigur loc pe care-l avem la momentul de față.
Cât păstrăm liniștea, vom fi în siguranță.
Doamne!
Kuno?
I-am aplicat o compresă rece toată noaptea, dar nu-i scade febra.
Poate fi o migrenă, o infecție a sinusurilor, un virus.
Dar în cel mai rău caz e meningită, care e mortală și contagioasă.
Cred că trebuie dus la spital.
Nu putem. Se ascunde aici. E căutat de poliția verde.
Nu puteți avea grijă de el?
Nu putem face multe dacă nu știm cauza.
Putem să-l ținem sub supraveghere, să vedem dacă va fi mai bine.
- Da. - Ne puteți da apă?
- Da. - Și niște scoarță de salcie
- …ar prinde bine. - Da.
- Și alcool? - De care? Spirt?
De orice fel. Coniac, gin, de secară. E pentru mine.
Stella! Când ai venit aici?
Max m-a chemat prin cineva aseară. Ai un prosop în plus?
- Da. În dulap. - Mulțumesc.
Mai e cineva aici de care ar trebui să știu?
Voi vorbi cu Bram, bine? Ne voi scăpa de toți.
Da. Poți să iei niște scoarță de salcie pentru Kuno?
Da. Altceva?
Ce ne facem dacă Kuno…
Dacă moare?
Habar n-am.
Nici eu. Nicio idee.
Bine. Voi lua niște scoarță de salcie.
Bine, mă duc la lucru.
Să nu faceți zgomot, nu știm cât de mult aude.
Să mergeți doar cu șosete. Să nu trageți apa,
să nu dați drumul la apă, nimeni n-ar trebui să fie aici.
Nu-l lăsați să moară.
Nu te mișca, te rog.
Nu mă mai împunge cu chestia ia și voi sta locului.
Presupun că vor ateriza în Spania.
Capitala Spaniei e Madrid.
- Spania sau Portugalia. - Capitala ei e Lisabona.
- Ce faci? - Îmi amintesc lucruri,
ca atunci când mă întorc să nu fiu reținută.
- E o idee bună. - Știu.
Cea mai bună veste ar fi Franța, nu?
Paris!
- Paris! - Te rog!
Mama, când scăpăm,
ar trebui să mergem în Paris. Putem vedea unde a locuit Renoir.
- De ce aș vrea asta? - Îți place Renoir.
- Îmi place? - Miep! Radioul.
- Te rog, pune-l aici. - Nu!
L-am uitat acasă.
Dacă nu-l putem asculta jos,
- …atunci… - Am uitat.
- Am venit pentru lista de cumpărături. - E la Edith.
- Deci, acum n-avem radio? - Edith?
Mama, lista de cumpărături?
- N-o am. - Ba da.
N-o să primim informații.
O am. Da.
Nu-mi găsesc cratița. Ai spălat-o?
Nu. Mama, e pe blat. Lângă tine.
Edith, Gerrit vine azi.
- Miep? - Gerrit?
- Omul cu cartofi. - Miep,
cel mai important acum e radioul.
Aliații pot veni oricând.
- Trebuie să știm ce se întâmplă. - Omul cu cartofii.
Vorbesc în numele meu.
- Știrile-s mai importante ca mâncarea. - Nu.
Vorbește doar în numele lui.
Mai avem cartofi buni în pod?
Anne! Peter! Duceți-vă sus, să vedeți dacă mai sunt cartofi buni.
Aduceți și fasole, bine?
Îi putem salva și pe cei mucegăiți.
Sudul Franței are sens. Dar Normandia…
- Nu-mi găsesc oala. - Da. Normandia.
- E acolo. - E lângă…
- Exact. - Margot! E…
Anne! Imediat se deschide biroul.
- Poți să nu mai țipi? - Scuze.
Oprește-te!
Opriți-vă!
Nu-i amuzant! Nu ne pot auzi. Poate e Gerrit jos.
Bună!
Alo?
E Gerrit. Faceți curățenie.
De fapt, nu. Veți face prea mult zgomot.
Nu faceți nimic.
Gerrit? Mă bucur că nu te-am ratat.
E omul de la NSB, cel care îl șantaja pe Otto.
- Tonny Ahlers? - A zis că nu pleacă până nu te vede.
Ți-am zis o dată, și îți zic din nou,
nu știu unde e dl Frank.
Desigur. E pierdut prin Elveția.
Sau ați venit pentru condimente? N-am ce să vă spun. Puteți pleca?
Timpurile s-au schimbat. Privește în jur.
E un oraș diferit. Nu mai sunt evrei mizerabili.
Felicitări!
Raritatea stabilește prețul pieței, știi?
Primești mai mulți bani dacă dai în gât un evreu care se ascunde.
Haide. Știi unde e familia Frank.
Voi găsi pe cineva care știe, poți fi tu.
Ai primi o sumă frumușică.
Gândește-te la asta.
- A zis că… - Am auzit.
Crezi că suspectează că sunt aici?
Bună!
Bună, Gerrit! Mi-a fost teamă că te-am ratat.
Tipul care a plecat dădea târcoale când am venit.
Am tras de timp. Mă gândeam că nu vrei
să vadă ce comandă mare ai.
Și ai grijă cu el. Nu-i de bine.
Să ai o zi frumoasă!
Gerrit spunea ceea ce cred că spunea?
De parcă știe toată lumea! De parcă „e din cauza evreilor ascunși”.
Poate și Tonny Ahlers știe asta?
Nu știu. Nu cred.
De ce m-ar băga și pe mine? E atât de rău.
Ce? Ce e…
Ce? Doamnă Frank, nu puteți veni aici.
Voiam doar să ies puțin.
Apoi am văzut lumina de pe hol. Aveam nevoie de puțină lumină naturală.
Putem vorbi?
Desigur, dnă Frank, dar înăuntru.
Nu, nu mai pot sta acolo nicio secundă.
Vorbesc non-stop, plănuiesc
și se bucură de sfârșitul războiului de parcă a avut loc.
De parcă fetele noastre sunt libere și departe de pericol.
Mi-e atât de rușine.
- Rușine? - Da.
Am o presimțire proastă, Miep. Nu pot scapă de ea.
Am un gol în stomac care-mi spune că războiul nu se va termina.
Margot se uită la mine, Anne se uită la mine și…
au atâta lumină în ochi.
Au atâta speranță acum. Și…
Și…
Nu mă pot uita înapoi la ele.
O voi stinge.
Le voi distruge speranțele dacă se uită-n ochii mei.
Au trecut doi ani, Miep.
Doi ani de când am ieșit afară.
E mai bine?
Spune-mi că e mai bine afară.
E mai bine că sunteți înăuntru acum.
Da.
FARMACIE
Știi că e o lipsă de cauciucuri? Îți confiscăm bicicleta.
Am nevoie de ea pentru lucru. Am documentele necesare.
Efortul de război are nevoie de ea. Spui că nu vrei să contribui?
Nu. Lucrez pentru guvernul nostru.
Lucrez cu Bram Becker. Nu-mi puteți lua bicicleta.
Îmi spui mie ce pot face?
Nu. Îmi cer scuze.
Comentezi, asistentule social?
Crezi că meriți tratament special?
„Am documente”!
- Eu nu… - Îți place să lucrezi pentru guvern?
E un lagăr în Germania căruia i-ar prinde bine pasiunea ta.
- Să mergem. - Hei!
N-am greșit cu nimic. Vă rog!
Spune-mi din nou, ce s-a întâmplat?
Doamna Frank a venit în birou.
- Aproape c-am făcut infarct. - De ce ar face asta?
Sunt stresați. Și neglijenți. Toți devenim neglijenți.
Credem că Gerrit știe. Omul cu cartofi. N-a zis-o direct, dar…
- Trebuie să fim mai atenți. - Putem fi mai mult?
Trebuie să hrănim oameni.
Am făcut ceea ce e drept. Dar acum lumea se prinde.
Trebuie să-i mutăm, nu? Nu pot sta aici.
Să-i mutăm? Opt persoane?
Are dreptate. Știm pe cineva care ascunde oameni în afara orașului?
Cum îi ducem acolo? Domnul Frank nu-i va lăsa
să se mute separat.
Nu putem pune opt oameni pe stradă.
Atunci îi închidem?
Crezi că și mai puțină libertate e răspunsul?
Răspunzi?
Opekta.
Nu faceți nimic.
Nu. Spune-le să nu se miște. Te rog! Vin imediat!
Doamne!
- Ce e? - Nimic.
- Prizonier pentru înregistrare. - Nu mișca.
Lucrez pentru consiliul municipal.
- Sunt asistent social. - Liniște!
Faceți o greșeală. Am muncă importantă de făcut…
Unde mergi? Trebuie să-l înregistrăm.
Vom vorbi puțin. Nu-mi place de el.
- Stai, am treabă importantă de făcut. - Înăuntru.
E o neînțelegere. Doar îmi fac treaba.
Spune-mi, dle Asistent Social, lucrezi cu Bram Becker?
Da, ți-am zis.
Da, sunt sigur că așa e.
Fugi.
Spun c-am fost imobilizat de un cetățean neidentificat.
A scăpat din custodia poliției.
Ce? Dacă fug, mă vei împușca în spate.
Du-te, prostule, înainte să vadă cineva!
Spune-i lui Bram Becker că l-am salutat.
Am încercat să le spun „nu”.
- Cred c-ar trebui să-l ducă. - Bine.
Nu. Nu-l puteți duce la spital.
O facem. Trebuie.
Jan se va întoarce cu scoarța.
Nu ne va mai ajuta la nimic.
- Are nevoie de îngrijire adevărată. - Sigur moare?
Ce? Nu, dar nu știm ce e.
Știu, dar dacă va fi prins, va muri.
Și noi vom fi arestați, voi veți fi arestați,
la fel și mama sa, și mama lui, proprietara și încă opt oameni,
copii, toți vor muri. Atâția oameni. Așa că…
Iată-l! Jan, scoarța de salcie.
E dincolo de punctul în care ar ajuta.
Încearcă. Jan?
N-o am.
Poftim? Ți-am cerut un lucru.
Mergem. Nu voi mai avea pe conștiință încă o viață.
- Doamne! - Kuno!
Doamne!
Mă simt…
mult mai bine.
Da, e mai bine.
Eram sus și am auzit pe cineva țipând. Sunteți bine?
- Da, suntem bine. - Da! Totul e bine.
Totul e bine. Scuze, am scăpat fierul de călcat pe picior.
Am țipat din toți rărunchii.
- Mulțumim de grijă! - Nu-i nimic.
Pune gheață pe el.
- Mulțumesc. - Da.
- Bine. - Mulțumim.
Parcă îmi ciocănea în cap!
Și apoi a dispărut.
Credeam c-a fost un abces cu o infecție care s-a spart.
Trebuie să stăm cu el diseară, ca infecția să nu se înrăutățească,
dar pare că e bine.
Minunat.
Ai noroc că avem două asistente minunate
în casă, nu, Kuno?
- Ce e? - Nimic.
Ți-am cerut să faci un lucru. Un lucru.
Hrănesc opt evrei la lucru, tu mai aduci cinci oameni în casa mea.
Și n-ai timp să iei niște scoarță de salcie?
Am luat niște scoarță de salcie, dar apoi am fost arestat.
Poftim?
E-n regulă, mi-au dat drumul. Doar mi-au luat bicicleta. Pentru roți.
De ce te-au arestat?
- Pentru că pot, Miep. - Păi, ce ai făcut?
Nimic. Le-am zis c-am nevoie de bicicletă și deodată m-au considerat nesupus.
Ce ai zis?
De ce mă interoghezi?
Pentru că toată ziua m-am gândit la cum târâm cadavrul lui Kuno
direct în apă!
Nu știu ce altceva am face.
Toate se duce pe apa sâmbetei și tu…
Vin acasă și tu vrei să ne bucurăm de victorii sau…
Jan…
Doamna Frank a ieșit din anexă azi.
- Poftim? - Da, a ieșit pur și simplu.
Putea să iasă în stradă.
Se putea duce la salon.
Ea… e pe cale să cedeze, Jan,
și s-ar putea să urmez eu. Va trebui să te ocupi și de asta.
Și totuși, aduci mai multă lume.
La un moment dat, nu-i mai salvăm.
Îi punem într-un pericol mai mare! Trebuie să tragem linie!
Naziștii iau mai mulți oameni zilnic,
așa că trebuie să salvăm mai mulți.
Poate nu ne putem opri să ne bucurăm, dar nu ne putem opri complet.
Nici nu ne putem întreba dacă puteam face mai mult.
Crezi că nu știu asta?
Unde te duci?
Mă duc să stau cu Kuno, să mă asigur că rămâne în viață.
Vorbesc cu Bram dimineață,
să văd dacă găsim o cale
de a scoate patru evrei dintr-un oraș închis.
Văd eu cum îi hrănesc, bine?
Și să duc un radio ilegal pentru ceilalți opt evrei
- …pe care-i ascund la lucru. - Nu-i o competiție!
Nazistul!
Bine, să mergem, pe-aici.
Vom avea cărți de identitate noi acolo?
Următorul contact le va avea.
Te-am ținut ocupat.
Ce vei face acum că plecăm?
Sigur mă voi gândi la ceva, Max.
- Halt! - Stați!
Nimeni nu se mișcă.
Mâinile pe zid, toți.
Faceți ce zice. Mâinile pe zid, hai.
Ne vedem după război.
Putem fugi.
- Să fugim? - Nu.
Faceți ce zice. Orice zice, s-o faceți.
Ascultați-l pe dl Asistent Social. Întoarceți-vă.
Să mergem.
El e contactul nostru.
Urcați toți, repede!
Urcați!
Nenorociților!
Alo?
Domnul Kleiman? Domnul Kugler?
Câtă neatenție! Câtă neglijență!
Toate scaunele puse pe lângă radio,
radioul ilegal care transmite BBC. Înțelegeți pericolul?
Dacă era o razie? Pare că locuiesc oameni aici!
- Miep, ascultă. - Scuze, dar nu puteți merge jos
pe timpul serii. Trebuie să stați aici.
Nu-mi place, dar mi-ați cerut să vă țin în viață.
- Dacă nu mă veți ajuta… - Miep.
Aliații au aterizat în Franța.
Îi spun Ziua-Z.
- Poftim? - Sunt aici.
De asta a trebuit să ascultăm jos.
- Unde au aterizat? - În Normandia.
Așa cum a zis regina că se întâmplă. Vom fi eliberați.
Radioul, Miep. Mulțumesc!
Normandia. Aici.
Când? Crezi că până la sfârșitul anului?
E posibil. Presupun că mijlocul lui octombrie.
Crezi că vom merge la școală toamna?
E posibil, dragă.
Primul lucru pe care-l voi face e să merg la un cabinet de dentist. Scuze.
- Gerrit? - Bună, pot veni?
Nu-i ziua în care vii de obicei. E totul bine?
Unul dintre furnizori a avut un surplus.
Mă gândeam că te poți bucura de ceva dulce.
Sau le poți împărți cu cineva
care s-ar bucura de ele.
Căpșuni!
- Nu-mi vine să cred! - Doamne!
Doamne!
- Nu le putem mânca pe toate. - Nu, dar putem încerca.
Uneori trebuie să te și bucuri. Vom face gem!
Am închis devreme, am închis bine tot jos.
Avem o grămadă de mâini și un expert în făcutul de gem.
- Cine? - Eu.
Cel mai bun…
Stai. Încearcă. Gata?
Nu. Vreau să încerc.
Cred că vor avansa spre nord.
Nu cred. Tu ce crezi, Miep?
Cred că ești un hoț de căpșuni!
Da. Am stabilit asta.
Nu, nu cred că ne trebuie tot.
Cine e expertul în gemuri aici? Tu sau eu?
Miep are nervi.
Nu. Miep e perfectă.
Cred că mă voi muta în Palestina, să lucrez la un kibbutz.
Ce? Nu, e prea departe.
- Prea departe? - Și eu voi fi acolo.
Vreau să fiu moașă. Să ajut la nașteri.
Dar tu, mama? Ce vei face după război?
Da, ce vei face?
Nu m-am prea gândit la asta. Poate că…
să simt soarele pe față, împreună cu voi, afară.
Toți știm că Anne va fi scriitoare.
Poate că într-o zi va ajunge la Hollywood,
ca cei de pe peretele ei.
Dacă vei publica jurnalul, Anne, eu vreau să-l citesc prima.
Nicio șansă.
Doar ce-i despre mine. Ai povestit și când mi-am prins părul în chiuvetă?
V-am zis tuturor că-l puteți citi când e gata, nu înainte!
Mulțumesc pentru asta.
Îi poți mulțumi lui Gerrit, omul cu cartofii.
Îmi amintește de când ne-am întâlnit.
Ai stat zile întregi perfecționând gemul,
învățând toate eșecurile și șiretlicurile. Nu te-ai dat bătută.
- Voiam postul, așa c-am făcut ce ați zis. - Și ai urât fiecare secundă.
„Domnule Frank, nu sunt casnică și nici nu vreau să fiu una”!
De ce nu m-ați dat afară?
Îți poți imagina unde am fi dacă o făceam?
- Tata! - Da?
Ce vei face după război?
Ce fac și acum.
Citesc Dickens și ascult toate sunetele minunate
pe care le face familia mea.
Dar voi mânca ciocolată…
și voi bea cafea adevărată.
Și nu va trebui să mai împărțim baia aia îngrozitoare care pute.
Așa e! E groaznică.
Ce e?
Totul se simte diferit.
Orașul, oamenii, aerul. Știind că vin Aliații.
Nimic nu s-a schimbat. Uită-te în jur.
Un cadavru plutea în apă acum câteva săptămâni.
Așa e.
În ultimul timp, am simțit de parcă nu există nicio cale
ca totul să se reîntoarcă la normal. Dar azi…
Văd cum. Tu simți?
Vreau. Dar știi,
încă trebuie să mă ocup de lista de cumpărături în fiecare dimineață.
și să-i duc lui dr. Pfeffer scrisorile de la Lotte
și să-i spun lui Anne tot ce-am făcut toată ziua.
Și să le opresc pe doamnele Van Pels și pe Frank din a se omorî reciproc.
N-ajută că eu gândesc așa.
Trebuie să continui ce fac, până când sunt liberi.
Apoi… totul se va simți diferit.
Ești groaznic.
- Cafeaua e gata, dacă vrea cineva. - Mulțumesc!
Ce-i amuzant?
Kugler.
Kugler? Ce…
Sunt multe cuvinte pe care le-aș folosi să-l descriu înainte de „amuzant”.
Ce faci acolo? Vom tot găsi fasole
până e gata războiul.
Nu te mișca.
Stai pe loc.
Subtitrarea: Casian Ocăi