V MINULÝCH ČASTIACH SVETLA NÁDEJE
Volám sa Kuno.
Kuno sa dostal do problémov s miestnou Nacistickou stranou
a viem, že máte voľnú izbu.
Znie to skvele.
Max, pracuješ na Židovskej rade, však sa vieš u nich informovať?
Áno. Aspoň môžem skúsiť zistiť, kam išli.
Čo som vravel?
Nálety sú dobré. Znamená to, že Angličania
-dávajú nacistom na zadok. -Dávajú im na zadok.
Bram si vyžiadal moju zložku. Ráno sa chce rozprávať.
Viacero nás tu nesúhlasí s pravidlami okupantov.
Pridajte sa k nám.
-Moja krajina ma potrebuje. -Ja ťa potrebujem.
Neklam mi. Mám právo to vedieť.
Robím to, čo robíš ty.
-Ukrývaš ľudí. -Pomáham.
Tí ľudia stratili všetko a aj tak odporujú.
Aj ja musím odporovať.
Čakám Otta Franka. Pravidelne sa stretávame.
Pán Frank odišiel z mesta.
Zavolajte ho a povedzte, že ho čaká Tonny Ahlers.
-Takže obchodná spolupráca… -Čisté vydieranie.
Vie, že ľudia sa schovávajú.
-Povedzte mi svoje mená. -Je to nutné?
Vy prvá.
TENTO PRÍBEH INŠPIROVALI SKUTOČNÉ UDALOSTI ISTÉ UDALOSTI, MIESTA
A POSTAVY BOLI VYMYSLENÉ ALEBO UPRAVENÉ NA ÚČELY DRAMATIZÁCIE.
SVETLO NÁDEJE
Poď, rýchlo.
-Miep! Jan! -Hurá!
-Ahojte. -Prepáčte, meškáme.
Prepáčte. Som dobre oblečená?
Áno, pravdaže. Dokonale, ako vždy.
Závidím vám cit pre módu.
Jan, je to vážne váš prvý symfonický koncert?
-Áno. -Vybrali ste si dobrý,
sú to najlepší hudobníci v Amsterdame.
Áno, židovskí.
Nie, boli v Orchestri Concertgebouw,
no vyhodili ich, keď prišli nacisti.
Tak si založili vlastný.
Áno. Mama ich nazýva vojnovými hrdinami.
Skoro som zabudol, to divadlo je len pre Židov.
Iste to nebudú kontrolovať, ale pre istotu som požičal toto.
Posledné miesto v tomto meste, kde je dobré byť Židom.
Tak poďme.
Nechceme prísť neskoro a zmeškať prvú časť.
-Páni. -Vau.
Dobre, vy si sadnite sem, my tu.
Mladá dáma.
-Nechaj ich sedieť spolu. -Nie, chcem byť pri Miep.
-To divadlo je prenádherné. -Áno, je pekné.
To je prvá huslistka.
Je Židovka.
-To je dirigent. -Aj on je Žid.
Prvá skladba je od Mendelssohna.
-Budem hádať. Aj on je Žid. -Áno.
Dievčatá, upokojte sa.
Kľúče od domu, prosím. Ďakujem.
Prišla som sem za synom. Musím ísť za nim.
Madam, už sme vám povedali,
váš syn je oproti v jasliach.
Robí vám to dobre?
Sedieť tu s tou hlúpou páskou a poslúchať rozkazy? Pracovať pre nich?
-Chcem ísť za svojím dieťaťom! -Je to pre jeho dobro.
Na deti je tu priveľký zmätok.
Pracujem v jasliach, dobre sa o deti staráme.
Sľubujem, pri preprave budete zase spolu.
A nie, nepáči sa mi to o nič viac ako vám…
Prepáčte mi, Walter. Madam, Židovská rada nie je váš nepriateľ.
Vieme, kto je nepriateľ.
Títo muži sa nám to len snažia čo najviac zjednodušiť.
Chránite sami seba.
Ďakujem.
Kázali mi prísť za vami.
Poznáte Corry?
Áno. Jej bábätko mi žužle vlasy.
Corry s rodinou sú na zozname ľudí, ktorých zajtra transportujú.
Ak sa chcete spýtať, musí to byť teraz.
-Zajtra? Nemôžete to zdržať? -Nacisti zvyšujú kvóty.
V meste už neostali Židia.
Do konca mesiaca to tu vyprázdnia.
Musí to byť teraz.
Kľúče od domu, prosím.
Ďakujem.
Všetci, rýchlo!
Hej! Rýchlo. Pohyb.
Corry Zeldenrustová, trojčlenná rodina Zeldenrustovcov.
Sprevádzam ju cez ulicu do jaslí nakŕmiť svoje dojča.
-Nech je do hodiny späť. -Ďakujem, pane.
Corry…
vašu rodinu zajtra transportujú do Westerborku.
Pre vaše dievčatko máme únikovú cestu.
Môžeme ju poslať do úkrytu. Dnes.
Istá vidiecka rodina sa o ňu postará.
Môže jej to zachrániť život.
Len jej? Nám nie?
Nie. Ostane so mnou.
Corry, viem, že je ťažké predstaviť si,
že pre vašu dcéru je niekde bezpečnejšie ako pri vás,
ale v táboroch vám ju zoberú, hneď v prvý deň.
A zabijú ju.
Dovoľte nám urobiť to pre vás.
Po vojne budete zase spolu a ona bude bucľatá.
A čo je dôležitejšie, živá.
Prosím. Urobíte to pre ňu?
Ahoj.
Zajtra na prepravu si vezmete túto bábiku,
aby sedeli počty členov vašej rodiny.
Nevšimnú si to?
Nebudú to kontrolovať.
Je prekvapujúce, na čom im nezáleží.
Keď prídete do Westerborku, tú bábiku už mať nebudete.
Ak sa budú pýtať, vaše dieťa zomrelo počas cesty.
Keď budete pripravená.
Onedlho sa zase stretneme, dobre?
Bože môj!
Dobre. Našli sme ho dnes popoludní.
Aha, niečo tu má.
Hej, čo sa stalo?
Áno, to je ono. Plával vo vode.
Otočte ho.
Tak.
Bože môj! Vie niekto, kto to je?
Ale naša odvaha nesmie ostať zabudnutá.
Preto si odložte svoje denníky a listy. Tieto dokumenty…
Počuli ste? Kráľovná chce môj denník!
Anna!
…budú mať po vojne veľký historický a kultúrny význam.
Aha, povedala „po vojne“. To by nepovedala,
keby nevedela, že sa blížia Spojenci.
Áno, myslím, že máš pravdu, Peter.
Hovorí o vojne, akoby sa čoskoro mala skončiť.
Pretože má. Spojenci masívne bombardujú
mosty a železnice na severe Francúzska,
aby Nemci nemohli poslať posily.
Takže do nového školského roka budeme odtiaľto preč?
Je to možné.
Otto, neodvažuj sa budiť v nich nádej.
Prečo? Nádej existuje.
Spojenci sú blízko. Počula si Hermanna.
-Sú dôvody na nádej. -Môžeme zase vidieť priateľov.
Môžete ísť zase do školy.
-Ticho! Ticho. -Miep!
Je biely deň. Záclony sú úplne dokorán.
-Rádio je príliš nahlas. Je to ilegálne. -Edgarovi rastie veľmi dlhá brada…
Miep, v sobotu v kancelárii nikto nie je.
-A máme ho potichu. -Budem ho musieť odovzdať nacistom.
Nie. Neopovážte sa.
Potrebujeme správy, obzvlášť, keď je koniec tak blízko.
Zoženiem vám do skrýše menšie rádio.
Nie, nechcem hore rádio. Hermann ho bude nonstop počúvať
a deti nepotrebujú počúvať o hrôzach bombardovania
a všetky tie desivé počty mŕtvych.
Áno, potrebujú! Chcem, aby Peter vedel, že fašizmus nie sú len vlajky a schôdze.
Je to masová vražda.
Hermann, sklapni. Práve si vravel, že je dôvod na optimizmus.
Opatrný optimizmus, Gusti.
Počula si správy? Kráľovná chce môj denník.
Počula. Môžete ísť všetci hore?
Pretože potrebujeme vydržať do konca vojny.
Smiem ísť?
-Prosím, Hermann, stačilo. -Ďakujeme za vaše postrehy.
Prečo ste dnes tu? Niečo sa stalo?
Nie, nie. Len som vás prišla skontrolovať. Pani Franková…
Je už v obchodoch maslo, Miep?
Nie, madam. Nie, dnes som sa bola pozrieť, nie je.
Vojna sa nikdy neskončí.
Skončí.
Počúvame, ako nám kráľovná káže byť silní.
No kráľovná je v Anglicku.
Kráľovná má všetko maslo, čo potrebuje.
Áno.
Vy ste Miep Giesová?
-Ako vám môžem pomôcť? -Toto je pre vás.
Omylom to prišlo mne. Práve som sa nasťahoval hore.
Vy ste ten nový sused!
-Ja som Miep. -Viem. Píše sa to tu.
No, ak budete niečo potrebovať, nebojte sa zaklopať.
Dnes je to trocha zbytočná ponuka, nič nemáme. Ale ide o princíp.
Ešte sa uvidíme.
Jan, nový sused zhora je nacista.
Viem, videl som ho nasťahovať sa.
Myslím, že nás nepočuje.
Chceš tú teóriu preveriť?
Počúvaš židovskú hudbu na nelegálnom rádiu?
Chceš, aby nás zatkli?
Alebo náš nelegálny spolubývajúci? A kde vlastne je? Kde je Kuno?
Je v izbe pani Stoppelmanovej. Všetko je v poriadku. Uvoľni sa.
„Všetko je v poriadku“?
No, očividne nie,
ale podarilo sa nám dostať do bezpečia ďalšie dieťa vo Frieslande.
Zlatučké. Malá bucľoška.
Niekedy si musíš nájsť čas oslavovať malé víťazstvá, inak…
Chápeš? Už žiadny Mendelssohn.
-Ale ty Mendelssohna miluješ. -Jan…
Pamätáš si, ako sme boli v židovskom divadle?
Zatvor oči a predstav si, že sme tam zas.
Zajtra mi pripomeň, že mám ísť pred predavačom zemiakov ešte na trh.
Pozriem sa, či nemajú maslo.
To rádio môžem zajtra vziať do prístavby
a to z kancelárie pána Franka môžem odovzdať nacistom,
ukázať im, že spolupracujeme.
Ahojte.
-Kuno… ten muž hore je… -Je to nacista. Áno, Jan mi vravel.
No, ako jediní bývajúci sme tu registrovaní len ja a Jan.
Takže ak ťa nájde…
Nebojte sa. Dám si pozor.
Si v poriadku?
Strašne ma bolí hlava. Netuším prečo. Pokúsim sa z toho vyspať.
Len nám povedz, ak budeš niečo potrebovať.
Chceš mi vziať rádio?
Len ma znervózňuje. To všetko.
Prečo teraz? Je to pre ten Archív?
Bolo to strašne dávno. Ak by ma chceli zatknúť,
-už by to spravili. -Ticho.
V prieplave som videla mŕtve telo.
Prvý Žid, ktorého som po týždňoch videla, a len tak plával v prieplave.
Pravdepodobne zomrel v úkryte a nevedeli, čo spraviť.
Tak to robí odpor? Len tak vyhadzuje ľudí ako mŕtve ryby?
Čo by si robila ty? Čo sa dá robiť?
Nemci sú zahnaní do kúta.
Vedia, že sa blížia Spojenci. Zhorší sa to, kým sa to zlepší.
Myslíš, že sa to zlepší?
Nie, to je ten sused. Povedala som mu, nech zaklope, ak bude niečo potrebovať.
Prečo si to urobila?
Pretože to sa susedom vraví.
Moment!
Pani Giesová?
Zdravím. Ako vám pomôžem?
Sme tu z fondu Omnia kvôli likvidácii židovského majetku.
Podľa našich záznamov táto adresa patrí…
Henriette Stoppelmanovej.
To je nejaký omyl. Už dlho tu nebýva.
Vážne?
-Čo sa deje? -Sú tu!
Všetko je v poriadku.
Všetci hore! Táto budova je oficiálne zavretá!
Všetky deti musia byť odbavené kvôli transportu do táborov. Okamžite!
Potom budete odbavení vy. Pohyb! Zobuďte ich a oblečte. Okamžite!
Takže jediní obyvatelia tu uvedení ste vy, Jan Gies a vy, Miep Giesová.
-Správne? -Áno, správne.
V ktorej izbe spávala tá stará pani?
-No… -Môj…Môj bratranec je…
je tiež pracovník poisťovne.
Tak to má dobré.
-Takže toto je váš nábytok? -Áno.
Máte podobný vkus s mojou babkou.
To ste sem prišli urážať môj vkus a ešte mi aj zobrať nábytok?
Dobre, ďalej.
Sedačka… dve kreslá.
Pohyb, rýchlo! Sem dole!
Poďme, poďme! Pohyb!
Rýchlo!
Poďme, tadiaľto.
Čo najrýchlejšie bežte do domu učiteľa.
Zaklopte mu na dvere a potom sa skryte! Choďte!
Opatrne.
Poďte sem!
Nepotreboval Horvath štvordielnu jedálenskú súpravu?
Chce dubovú. Toto je borovica.
Toto je vaša izba?
Je to nevyhnutné?
Slečna?
Okolnosti odchodu pani Stoppelbergovej…
Stoppelmanovej.
Presťahovala sa? Utiekla, premiestnili ju? Čo?
Jedného dňa sme prišli a bola preč.
Dobre, že ste mali všetok vlastný nábytok, čo?
To, čo robíte, je krádež. Tie veci nie sú vaše.
No tak. Nechala to tu. Dievča si potrebuje niekam sadnúť.
Jednoducho to všetko vezmete?
Myslím, že máme všetko.
Po revízii sa vrátime po nábytok tej starej Židovky.
Ešte sa vám ozveme.
Bože môj.
No dopekla.
Prišli, ako by im to tu patrilo!
No, teraz už patrí.
Si v poriadku?
Nie. Nemôžem sa prestať triasť.
Dobrá práca. O chlp si im ušiel.
Už ste späť?
-Max. -Potrebujem vašu pomoc.
Takže ste sa skryli v skrini? A nenašli vás?
Viem, ale boli sme v pasci.
Boli tam celé hodiny a vyťahovali deti.
Keď to utíchlo, vykradla som sa a zavolala Maxa.
Betje sa chcela vzdať, ísť s deťmi do Westerborku.
O koľko deti sme sa starali a potom ich vydali
-do rúk tým sadistom? -Nemali sme na výber.
Zachránili ste bezpočet detí.
A sledovali, ako ich tisíce poslali preč zomrieť.
A Židovská rada vravela, že budeme v bezpečí.
Čaj? Čaj by vám prospel.
So ženou vieme o skrýši na vidieku,
ale z mesta sa nedá dostať.
Možno by som vedel pomôcť.
Max, musíte priviesť Stellu, nech tu v noci zostane.
U vás doma už nie je v bezpečí.
-Pomôžeš mi, prosím, s čajom? -Áno.
Áno. Aký máš plán?
-Ešte to nemám premyslené. -Skús to znovu.
Nemci zrušili dopravu, posilnili kontrolné stanovištia.
Z mesta sa nedá dostať.
Čo... Takže tu len tak ostanú?
Ďalší štyria ľudia? To nemôže byť ten plán.
Nie, keď sem vtrhávajú agenti Omnie a s tým susedom zhora.
Niečo sa stane.
Miep, veci sa dejú bez ohľadu na to, čo robíme.
-Berú deti. -Bože môj.
Doktori a sestričky mali byť v bezpečí. Nikto nebol v bezpečí.
To sme vraveli, lebo sme si mysleli, že je to pravda. Nevarovali nás vopred.
Teraz rozpúšťajú Židovskú radu
a potom pôjdu po nás.
Prosím. Hore býva dôstojník NSB.
Hore býva dôstojník NSB? Max, vravel si, že je tu bezpečne.
Myslel som si to. Jan?
Momentálne je to to najbezpečnejšie, čo máme.
Kým budeme potichu, budeme v bezpečí.
Bože.
Kuno?
Celú noc mu dávam studené obklady, ale nechce mu klesnúť teplota.
Môže to byť migréna, zápal dutín, vírus.
Najhorší prípad je meningitída. Tá môže byť smrteľná a je nákazlivá.
Mali by sme ho vziať do nemocnice.
Nie. Nemôžeme. Ukrýva sa tu. Hľadá ho Zelená polícia.
Neviete ho ošetriť?
Vieme spraviť len málo, ak nepoznáme príčinu.
Môžeme chvíľu vydržať a počkať, či sa mu polepší.
-Áno. -Donesiete nám čerstvú vodu?
-Áno. -A ak máte vŕbovú kôru,
-to by tiež pomohlo. -Dobre.
-A trocha alkoholu? -Akého? Dezinfekčného?
Hocijakého. Brandy, gin, ražnú. Pre mňa.
Stella! Kedy si sem prišla?
Max po mňa včera večer poslal. Nemáte uterák naviac?
-Áno. Je v skrinke. -Ďakujem.
Ešte niekto, o kom by som mala vedieť?
Pozri, pôjdem za Bramom. Dobre? Všetkých dostanem von.
Dobre. Zoženieš pre Kuna vŕbovú kôru?
Áno. Ešte niečo?
Čo urobíme, ak Kuno…
Ak zomrie?
Netuším.
Ani ja. Vôbec.
Dobre. Zoženiem vŕbovú kôru. Áno?
Dobre, musím ísť do práce.
Buďte úplne potichu, nevieme, koľko toho počuje.
Pohybujte sa len v ponožkách. Nesplachujte,
nepúšťajte vodu, nikto by tu nemal byť.
Len ho nenechajte umrieť.
Prosím, nehýbte sa.
Prestaňte mi tým pichať to ďasna a nebudem sa.
Predpokladám, že pristanú v Španielsku.
Hlavné mesto Španielska je Madrid.
-Španielsku alebo Portugalsku. -Portugalska zasa Lisabon.
-Čo to robíš? -Pripomínam si veci,
aby som nebola pozadu, keď sa vrátim.
-To je dobrý nápad. -Viem.
No najlepšie by bolo Francúzsko, nie?
-Paríž! -Paríž!
-Prosím.
Mama, keď vyjdeme von,
mali by sme ísť do Paríža. Mohli by sme sa pozrieť, kde býval Renoir.
-Prečo by som to robila? -Miluješ Renoira.
-Milujem Renoira? -Miep! Rádio.
-Prosím, položte ho sem. -Sakra, nie.
Zabudla som. Nechala som ho doma.
Ak nemôžeme počúvať dole,
-tak… -Vypadlo mi to.
-Prišla som po nákupný zoznam. -Má ho Edith.
-Takže teraz nemáme rádio? -Edith?
Mama, nákupný zoznam?
-Nemám ho. -Áno, máš.
Nebudeme mať informácie.
Áno. Mám ho. Správne.
Nemôžem nájsť hrniec. Umyla si ho ty?
Nie. Mama, je na pulte. Hneď pri tebe.
Edith, dnes príde Gerrit.
-Miep? -Gerrit?
-Predavač zemiakov. -Miep,
rádio je práve teraz nesmierne dôležité.
Spojenci tu môžu byť o pár dní.
-Musíme vedieť, čo sa deje. -Predavač zemiakov. Správne.
Hovorím za seba.
-Ale správy sú dôležitejšie ako jedlo. -Och, nie.
Určite hovorí za seba, Miep.
Ostali v podkroví nejaké dobré zemiaky?
Anna! Peter! Choďte sa pozrieť hore, či tam sú nejaké dobré zemiaky, dobre?
A doneste aj balík fazule, keď pôjdete, dobre?
A použiteľné plesnivé sú tiež dobré.
No, juh Francúzska dáva zmysel. Ale Normandia…
-Neviem nájsť hrniec. -Asi Normandia.
-Edith, je tam. -Normandia? To je hneď…
-Presne. -Margot! Je…
Anna! Čoskoro sa otvára kancelária.
-Prestaň kričať! -Prepáč.
Prestaňte!
-Okamžite to zastavte! -Prestaňte!
Nie je to vtipné! Môžu to počuť. Môže tam byť Gerrit!
Haló!
Haló?
To je Gerrit. Upracte to! Vlastne nie.
Narobili by ste priveľa hluku.
Nerobte nič.
Gerrit? Som rada, že som vás stihla.
Je to ten chlap z NSB, ten, čo vydieral Otta.
-Čo, Tonny Ahlers? -Povedal, že sa s vami musí stretnúť.
Už som vám povedala a nebudem to opakovať,
neviem, kde je pán Frank.
Pravdaže. Stratený vo Švajčiarsku.
Ak tu nie ste po korenie do klobásy, nepomôžem vám. Môžete odísť?
Doba sa zmenila. Pozrite sa okolo seba.
Je to iné mesto. Už žiadni špinaví Židia.
Gratulujem.
Nedostatok stanovuje trhovú cenu, viete?
Za udanie ukrytého Žida teraz dostanete oveľa viac peňazí.
No tak. Viete, kde sú Frankovci. Viem, že to viete.
Nájdem niekoho, kto to vie, tak to rovno môžete byť vy.
Dostali by ste značný podiel.
Porozmýšľajte o tom.
-Povedal, že… -Počul som.
Nemyslíte, že vôbec netuší, že sú tu?
Dobrý deň.
Gerrit! Bála som sa, že som vás nestihla…
Muž, čo práve odišiel, sa tu motal, keď som prišiel.
Zdržiaval som. Myslel som, že nechcete,
aby videl, že máte takú veľkú trvalú objednávku.
Dávajte si naňho pozor. Znamená problémy.
Pekný deň. Majte sa dobre.
Hovoril Gerrit, čo si myslím, že hovoril?
Ako by to bolo všeobecne známe! Ako „Pre Židov, ktorých ukrývate.“
Možno to vie aj Tonny Ahlers?
No neviem. Nemyslím.
Prečo by ma inak prerušil? Ach, je to veľmi zlé.
Čo? Čo sa…
Čo? Pani Franková, tu nemôžete byť.
Len som chcela na chvíľu odísť.
Potom som videla na chodbe slnečné svetlo. Potrebovala som len trochu slnka.
Môžem s vami hovoriť?
Pravdaže, pani Franková, ale vnútri.
Nie, tam už nevydržím ani sekundu.
Pri tom ich ustavičnom táraní a plánovaní
a radovaní sa z konca vojny, ako by už nastal.
Akoby naše dievčatá boli slobodné a mimo ohrozenia.
Veľmi sa hanbím.
-Hanbíte? -Áno.
Mám taký zlý pocit, Miep. Neviem sa ho zbaviť.
V bruchu mám tmavú dieru, ktorá mi vraví, že vojna sa nikdy neskončí.
Margot na mňa pozerá, Anna na mňa pozerá, a…
a v očiach majú toľko svetla.
Toľko nádeje. A…
a…
Nedokážem sa na ne pozrieť späť.
Zabila by som ho.
Zabila by som ich nádej, keby mi pozreli do očí.
Už sú to dva roky, Miep.
Dva roky, odkedy sme boli vonku.
Je to lepšie?
Povedzte mi, že je to tam lepšie.
Je oveľa lepšie, že ste teraz vnútri.
Áno.
LEKÁREŇ
Viete, že máme nedostatok gumy? Zabavujeme vám bicykel.
Ale bicykel potrebujem na prácu. Mám naň papiere.
Vojna potrebuje váš bicykel.
Vravíte, že nechcete prispieť?
Nie, nie. Ja… ja pracujem pre vládu, našu vládu.
Pracujem s Bramom Beckerom. Nemôžete mi zobrať bicykel.
Chcete mi hovoriť, čo môžem a nemôžem?
Nie, ospravedlňujem sa.
Teraz nám budeš odvrávať, ty sociálny pracovník?
Myslíš si, že si zaslúžiš špeciálny prístup?
„Mám povolenie!“
-Ja… ja som ne… -Rád pracuješ pre vládu?
V Nemecku je pracovný tábor, kde by sa zišla tvoja vášeň.
-Poďme. -Hej, hej.
Nič zlé som neurobil. Prosím.
Ešte raz, čo sa stalo?
Pani Franková vošla rovno do kancelárie.
-Takmer ma porazilo. -Prečo to len urobila?
Sú vystresovaní. A stále nedbalejší. Všetci sme stále nedbalejší.
Myslíme si, že Gerrit o tom vie. Predavač zemiakov. Nevravel to rovno, ale…
-Musíme si dávať väčší pozor. -Ako si máme dávať väčší pozor?
Musíme ľudí nasýtiť.
Robíme správnu vec. Len ľudia na to prichádzajú.
Musíme ich premiestniť, však? Tu nemôžu ostať.
Premiestniť? Osem ľudí?
Má pravdu. Poznáme niekoho, kto ukrýva ľudí mimo mesta?
Ako by sme ich tam dostali? Pán Frank by nedovolil,
aby cestovali oddelene.
Nemôžeme len tak presunúť osem ľudí na ulicu.
Tak ich máme zamknúť?
Je menej slobody vážne riešenie?
Zdvihnete to?
Opekta.
Nič nerobte.
Povedzte im, nech ostanú skrytí. Prosím! Hneď tam budem!
Bože môj.
-Čo sa stalo? -Nič. O nikoho nejde.
-Mám väzňa na prihlásenie. -Čakajte.
Pracujem pre mestskú radu.
-Som sociálny pracovník. -Ticho.
Robíte chybu. Mám dôležitú prácu.
Kam idete? Potrebujeme ho zaregistrovať.
Trocha sa porozprávame. Nepáčia sa mi jeho reči.
-Počkať, mám dôležitú prácu. -Dnu.
Došlo k nedorozumeniu. Len robím svoju prácu.
Povedz mi, pán sociálny pracovník, pracuješ s Bramom Beckerom?
Áno, ako som povedal.
Áno, stavím sa, že áno.
Utekaj.
Poviem, že ma premohol neznámy obyvateľ Holandska.
Ušiel z policajnej väzby.
Čo? Ak utečiem, strelíte ma do chrbta.
Choď, ty hlupák, než nás niekto zbadá!
Pozdrav odo mňa Brama Beckera.
Snažil som sa povedať nie.
-Myslím, že by ho mali vziať. -Dobre. Ideme na to.
Nie, nemôžete ho vziať do nemocnice.
Berieme ho. Musíme.
Jan sa čoskoro vráti s vŕbovou kôrou.
Tu už kôra nepomôže.
-Potrebuje riadnu starostlivosť. -Určite zomiera?
Čo? Nie, ale nevieme, čo sa deje.
Viem, ale keď ho chytia, zomrie.
A nás zatknú a aj vás zatknú,
a aj jeho mamu, aj jeho mamu, našu domácu a osem ďalších ľudí,
detí a všetci zomrú. Toľko ľudí. Takže, ak…
Tu je. Jan, Jan, tú vŕbovú kôru.
Povedala som vám, že tu už vŕbová kôra nepomôže.
Skúste to. Jan?
Nemám ju.
Čo? Poprosila som ťa len o jedinú vec.
Ideme. Nebudem mať na svedomí ďalší život.
-Bože môj! -Kuno!
Bože.
Cítim sa…
oveľa lepšie.
Áno, to je lepšie.
Bol som hore a počul som mužský krik. Ste všetci v poriadku?
-Áno, všetci sú v poriadku. -Áno! Všetko je v poriadku.
Všetko v poriadku. Prepáčte. Spadla mi na nohu žehlička.
Kričal som ako siréna.
-Vďaka, že si robíte starosti. -Niet za čo.
Dajte si na to ľad.
-Ďakujeme. -Áno.
-Dobre. -Ďakujeme.
Akoby mi zvnútra na líce udierali kladivom!
A potom to prestalo.
Myslíme si, že to bol absces s veľkým zápalom, ktorý praskol.
Musíme s ním ostať cez noc a dať pozor, či sa infekcia nezhorší,
ale zdá sa, že je v poriadku.
To je skvelé.
Môžeš ďakovať hviezdam za dve úžasné sestričky
u nás doma, čo, Kuno?
-Čo je? -Nič.
Prosila som ťa o jedinú vec. Jedinú.
Kŕmim v práci ôsmich Židov a ty domov privedieš ďalších piatich ľudí.
A nenájdeš si čas na trocha kôry?
Zohnal som trocha vŕbovej kôry a potom ma zatkli.
Čo?
Je to v poriadku, pustili ma. Len mi vzali bicykel. Kvôli pneumatikám.
Prečo ťa zatkli?
-Lebo môžu, Miep. -Ale čo si urobil?
Nič. Povedal som im, že ho potrebujem, a zrazu ma považovali za nepodriadeného.
Čo… Čo si povedal?
Prečo ma vypočúvaš?
Pretože si celý deň predstavujem, ako von vynášame Kunovu mŕtvolu
a hádžeme ju do prieplavu!
Vážne neviem, čo iné by sme urobili.
Všetko sa rozpadáva a ty…
Prídem domov a ty chceš oslavovať víťazstvá, či…
Jan…
Pani Franková dnes vyšla z prístavby.
-Čo? -Áno, proste odtiaľ vyšla.
Mohla vyjsť na ulicu,
mohla rovno ísť ku kaderníčke.
O chvíľu sa… o chvíľu povolí, Jan,
a ja možno tiež. A potom budeš musieť riešiť aj to.
Napriek tomu vodíš domov ďalších ľudí.
Od istého momentu ich už nechránime.
Ešte viac ich ohrozujeme. Musí existovať hranica!
Nacisti každým dňom zatýkajú viac ľudí,
takže aj my musíme zachraňovať stále viac.
Dobre, možno sa nemôžeme zastaviť a oslavovať, ale nemôžeme úplne prestať.
Nikdy si nesmieme klásť otázku, či sme nemohli spraviť viac.
Myslíš, že to neviem?
Kam ideš?
Idem si sadnúť ku Kunovi a dať pozor, aby ostal nažive.
Ráno zájdem za Bramom
a uvidíme, či prídeme na to,
ako dostať z uzavretého mesta viac Židov.
A ja mám tých štyroch Židov nakŕmiť, však?
A prepašovať rádio cez mesto ďalším ôsmim Židom,
-ktorých ukrývam v práci. -Toto nie je súťaž!
Nacista.
Dobre, poďme. Poďte, tadiaľto.
Dostaneme nové preukazy, keď tam prídeme?
Dá ich vám váš ďalší kontakt.
Mali ste s nami robotu,
čo budete robiť teraz, keď odídeme?
Určite niečo vymyslím, Max.
-Stáť! -Počkať, počkať!
Nikto ani hnúť.
Všetci sa oprite rukami o múr.
Robte, čo vraví. K múru, no tak.
Uvidíme sa po vojne.
Môžeme bežať.
-Mali by sme bežať? -Nie.
Urobte všetko, čo vám povie. Nech vám povedia čokoľvek, urobte to.
Počúvajte pána sociálneho pracovníka. Otočte sa.
Poďme.
Toto… toto je náš kontakt.
Všetci do auta. Rýchlo.
Do auta.
Vy bastardi!
Haló?
Pán Kleiman? Pán Kugler?
Takí neopatrní! Takí nedbalí!
Všetky tie stoličky okolo rádia,
ilegálneho rádia, na ktorom počúvate BBC. Chápete to nebezpečenstvo?
A keby nastala razia? Ako keby tu niekto býval!
-Miep. -Prepáčte. Ale už viac nesmiete
chodiť dolu po pracovnej dobe. Musíte ostať tu.
Nepáči sa mi to, ale prosili ste ma, aby som vás udržala nažive,
-a ak mi s tým nepomôžete… -Miep.
Spojenci sa vylodili vo Francúzsku.
Volajú to Deň D.
-Čo? -Sú tu.
Preto sme museli dolu počúvať.
-Kde… kde sa vylodili? -V Normandii.
Presne ako to kráľovná predvídala. Budeme oslobodení.
Rádio, Miep. Ďakujeme.
Normandia. Priamo tu.
Kedy, Otto? Myslíš, že do konca roka?
Je to možné. Tipujem uprostred októbra.
Myslíš, že na jeseň budeme môcť ísť do školy?
Je to možné, zlatko.
Ako prvé pôjdem do riadnej zubnej ambulancie. Bez urážky.
-Gerrit? -Dobrý, smiem vojsť? Áno?
V tento deň nechodíte. Je všetko v poriadku?
Jeden z mojich dodávateľov mal nadbytok.
Napadlo mi, že by vás pre zmenu potešilo niečo sladké.
Alebo sa môžete podeliť s kýmkoľvek, koho poznáte,
koho by potešili.
Jahody!
-Nemôžem tomu uveriť! -Bože!
Bože môj.
-Nedokážeme ich všetky zjesť. -Nie, ale môžeme sa pokúsiť.
Niekedy potrebujete na chvíľku oslavovať. Takže si urobíme džem!
Zavrela som skôr, dole som poriadne zamkla.
Mám tu mnoho rúk a majstrovského výrobcu džemu.
-Kto to je? -Ja.
Najlepší svetový…
Počkať. Vážne to skúste. Dobre, pripravení?
Nie, chcem to skúsiť.
Myslím, že budú postupovať na sever.
Nesúhlasím. Čo myslíte vy, Miep?
Myslím, že ste zlodej jahôd!
Áno. Na tom sme sa už zhodli.
Myslím, že nepotrebujeme všetko.
Kto je tu odborník na výrobu džemu? Vy alebo ja?
Miep je nejaká drzá.
Nie. Miep je dokonalá.
Myslím, že sa presťahujem do Palestíny. Budem pracovať v kibuci.
Čo? Nie, nie. Je to priďaleko.
-Priďaleko? -Aj ja tam budem.
Chcem byť pôrodná asistentka. Pomáhať deťom na svet.
Čo ty, mama? Čo budeš robiť po vojne?
Áno, čo chceš robiť?
Veľmi som o tom nepremýšľala. Možno…
cítiť slnko na tvári, spolu. Vonku. Áno.
Všetci vieme, že Anna bude spisovateľka.
Možno jedného dňa skončí v Hollywoode
ako tí ľudia, čo má na stene.
Ak plánuješ vydať ten denník, Anna, najprv si ho chcem prečítať.
V žiadnom prípade.
Len tie časti o mne. Píšeš tam, ako sa mi vlasy zasekli v dreze? Píšeš?
Všetkým som vám povedala, budete ho môcť čítať, len keď bude hotový!
Ďakujem vám, že to robíte.
Môžete poďakovať Gerritovi, predavačovi zemiakov.
Pripomína mi to naše prvé stretnutie.
Celé dni ste sa snažili zdokonaliť džem,
učili sa všetky nástrahy a triky. Nikdy ste sa nevzdali.
-Chcela som tú prácu, tak som poslúchala. -A úplne ste to nenávideli.
„Pán Frank, nie som žena v domácnosti a nikdy ňou byť nechcem!“
Prečo ste ma jednoducho nevyhodili?
Viete si predstaviť, kde by sme boli?
-Oci! -Áno?
Čo budeš robiť po vojne?
To isté, čo teraz.
Čítať Dickensa a počúvať ten nádherný hluk,
čo robí moja rodina.
Ale budem jesť čokoládu…
a piť skutočnú, echt poctivú kávu.
A už sa nebudeme musieť deliť o tú sakramentsky smradľavú kúpeľňu.
Veru. Hrozné niečo.
Čo je?
Zo všetkého mám iný pocit.
Z celého mesta, ľudí, vzduchu. Len preto, že viem, že Spojenci prichádzajú.
Nič sa nezmenilo. Poobzeraj sa.
Pred pár týždňami v tom prieplave plával mŕtvy muž.
Máš pravdu.
V poslednej dobe mám pocit, že nie je možné,
aby sa veci vrátili do normálu. Ale dnes…
Viem si to predstaviť. Cítiš to?
Chcem. Ale vieš,
stále musím každé ráno nakúpiť všetko na zozname,
a dať Dr. Pfefferovi jeho listy od Lotte,
a povedať Anne, čo som celý deň robila.
A zabrániť pani Van Pelsovej a pani Frankovej navzájom sa zabiť.
Nepomáha mi to premýšľať o tom takto.
Musím naďalej robiť, čo robím, až do momentu, keď budú slobodní.
Potom… potom sa budem cítiť inak.
Si hrozný.
-Káva je hotová, ak niekto chcete. -Dobre, ďakujeme.
Čo je také zábavné?
Kugler.
Kugler? Čo…
Opísala by som ho aspoň 12 slovami, než by som sa dostala k „zábavnému“.
Čo tu dolu robíte? Bože, tie fazule budeme nachádzať
až do konca vojny.
Ani hnúť.
Zostaňte, kde ste.
Preklad titulkov: Šimon Evin