Dospievanie má mnoho tvárí.
Dospievanie je nepredvídateľné.
Dospievanie je šanca zmeniť svet.
KONIEC MENŠTRUAČNEJ CHUDOBY BEZ SPRAVODLIVOSTI ŽIADNY MIER
Dospievanie bolo...
Máme silu a zodpovednosť.
Zaslúžime si byť vypočutí!
Dospievanie je...
- Búrlivé. - Trápne.
- Mätúce. - Zložité.
- Krásne. - Povinné.
Dokázali sme to!
DESAŤ PRÍBEHOV
O ODVAHE
BYŤ SAMÝM SEBOU
DOSPIEVANIE
Pamätám si, ako si ma pred niekým nazvala najlepšou kamarátkou.
Keď som to začula...
Povedala som si: „Sme najlepšie kamarátky.“ Až vtedy som si to uvedomila.
Vyrastali sme spolu a snažili sme sa veci riešiť spolu.
SILA MENŠTRUÁCIE
Spolu sme prichádzali na to, čo nás baví a čo dokážeme.
To, že vás niekto podrží, z vás naozaj dokáže urobiť
šťastnejšieho človeka. Naše priateľstvo mi naozaj
dalo pevnú pôdu pod nohami.
Cítim to rovnako.
- Klapka. - V tejto kamere vidím svoj odraz.
Naozaj? Áno.
ISABEL A CLARE
Ak budem rozprávať príliš rýchlo, dajte mi signál
a ja spomalím.
Tak ahojte, ja som Clare.
Mám 19 rokov a som z Clarks Summit v Pensylvánii,
kde som spoznala Isabel.
Ahojte, ja som Isabel.
Tiež mám 19 rokov a som z Pensylvánie.
Spolu sme si prešli mnohým, dospievanie je náročné a ťažké.
A otravné...
MENŠTRUAČNÝ KLUB ZÁPIS
- a trápne. - Mätúce.
- Áno. - Všetky tie klišé.
Spolu sme si vytvorili zážitky, spomienky a vymieňali si skúsenosti.
A to naozaj upevnilo naše priateľstvo.
Pripadá mi to ako vo filme, keď najlepší kamaráti
idú do domu toho druhého,
sadnú si,
dajú si niečo pod zub a nikomu to nevadí.
Tak to je aj u mňa a Clare.
Mnoho ľudí nerozumelo, prečo sme si také blízke.
Clare je hlučná a ja som trošku pokojnejšia.
Prepáč, Clare.
- Ona s tým ale súhlasí. - Áno.
To je asi najväčší rozdiel, ale inak máme podobné
pohľady na veci,
názory na to, čo sa deje.
Ak to dáva zmysel.
Obávali ste sa, či zapadnete?
- Panebože, jasné. - Úplne.
Myslím, že obe. Moje obavy začali celkom skoro.
Moje dospievanie ako americkej Aziatky v tak dominantne belošskej komunite
bolo veľmi náročné a vždy som sa cítila ako outsider.
Pamätám si, ako ma moji rodičia viezli do škôlky
a mandarínčinou a kantónčinou mi hovorili,
že ma ľúbia a priali mi
pekný deň v škole a podobne.
A všetky deti a ich rodičia
sa zastavili a otočili sa na nás.
Boli šokovaní, že...
niekto hovorí cudzím jazykom.
Nepomohlo ani to, že som bola jediná americká Aziatka v triede.
Snažila som sa nájsť nových kamarátov,
o ktorých mi rodičia hovorili,
ale oni sa na mňa len čudne dívali. Neznášala som ten pocit.
Prišla som domov a rodičia sa ma pýtali,
aký bol môj prvý školský deň.
Spýtala som sa ich, prečo na mňa hovorili čínsky.
„Prečo? Všetky deti sa na mňa pozerali.“ Povedala som im,
aby na mňa čínsky nehovorili a používali len angličtinu.
Dali sme jej možnosti, ale nedržali sme ju za ruku.
Ja hovorím kantónčinou...
VINNY ISABELIN OTEC
... a manželka mandarínčinou.
MICHELLE ISABELINA MAMA
Keď bola malá, vždy som sa s ňou rozprávala čínsky.
Mám pocit, že to je spôsob, ako môže byť súčasťou svojej kultúry.
Ale žijeme v malom meste, kde všetci hovoria anglicky.
A ona sa cítila stratená,
tak sme ju nechali, nech robí, ako chce.
Keď máte rodičov migrantov, nie je možné,
aby vás na to pripravili, lebo o tom nevedia.
Oni tu nevyrastali. Prídete domov za rodičmi
a oni nevedia, čo robiť.
Vychovávate svoje deti v belošskom svete
a neviete, ako na to.
Zvonka som bola tým čínsko-americkým dievčaťom,
s ktorým ostatní chodili do školy, ale vnútri
som sa cítila veľmi osamelá. Akoby mi nikto nerozumel.
Ostatné deti sa na mňa inak pozerali,
a tak riešením v mojej hlave bolo: „Nebuď iná,
„buď ako všetci ostatní!“
Od rodičov som žiadala, aby odhodili kúsok svojej kultúry,
s ktorou chceli, aby som vyrastala.
Nechcela som sa tešiť z mojej kultúry mimo svojho domova.
Prajem si, aby som v tom momente vedela, ako veľmi to neskôr
v živote oľutujem.
Nemala som takmer žiadnych kamarátov.
Mala som pocit, že nemám nikoho, kto mi rozumie, zatiaľ čo Clare...
Ja som jedináčik.
So svojimi rodičmi mám veľmi blízky vzťah, lebo som ich jediné dieťa.
- Povedz nám, koľko máš rokov? - Osem.
A čo chceš povedať svojmu budúcemu ja?
Nikdy nefajči.
Moje detstvo bolo o učení sa, raste, nezávislosti
a postaraní sa o seba.
Clare je veľmi spoločenská.
PATRICK CLAREIN OTEC
Vždy sa chcela všetkého zúčastňovať.
Vždy mala motiváciu.
MARILYN CLAREINA MAMA
Je osobou, ktorá organizuje veci a spája ľudí.
A zároveň je motivovaná.
Určite mám veľmi priamu osobnosť.
A keď som bola mladšia, nevedela som, ako ju krotiť.
Teraz si veci trošku viac uvedomujem.
Moji rodičia ma vždy zapájali do konverzácie.
Rozprávali sa so mnou ako s dospelou.
Aká je vaša prvá spomienka na tú druhú?
Prvá spomienka, ktorú na Isabel mám, je, keď za mnou prišla
a pozdravila ma. Bolo to, keď som prišla na školu.
V šiestej triede som totiž zmenila školu.
Prvý týždeň som sa snažila nájsť si kamarátov
a ona bola taká milá a prihovorila sa mi.
To je pekný príbeh.
Nebála si sa postaviť učiteľom.
To som na tebe rešpektovala.
Hovorila som si: „Páni, tá je ale cool!“
V siedmom ročníku sme boli v rovnakej triede,
ale nikdy sme spolu netrávili čas mimo školy.
Na začiatku ôsmeho ročníka
som chcela ísť na akciu Comic-Con v New Yorku.
S Isabel sme sa rozprávali o filmoch so superhrdinami.
Ahoj, Isabel?
„Viem, že je to šialené, ale nechceš so mnou ísť na Comic-Con?“
„Mám jeden lístok zadarmo navyše.“
Moji rodičia ma prekvapujúco pustili.
Prespala u nás, lebo odchod bol skoro ráno.
Môjho otca veľmi zaujímala východná filozofia.
Isabel prišla k nám a...
- „Čo, do pekla, robí...“ - No...
„... tento obrovský obraz Budhu v dome tejto belošky?"
Bola som veľmi zmätená, lebo žiadny z mojich kamarátov
nemal doma nič, čo by pripomínalo východnú kultúru.
Prišla som do domu Clare,
kde boli mini sošky Budhu.
Bol to pre mňa menší kultúrny šok.
Mali sme spoločného viac, ako som si myslela.
Bolo to prvýkrát, čo sme spolu trávili čas
a vychádzali sme spolu naozaj dobre.
Obaja naši otcovia vyrastali na komiksoch
a obe sme si boli s otcami vďaka nim blízke.
Môj otec je veľký fanúšik komiksov.
Máme doma asi 3000 komiksov.
Mám veľkú zbierku komiksov.
Komiksy milujem.
Zbieral som ich a predstavoval som si, že som Spiderman.
BUM!
S dcérou máme výborné prepojenie.
Clare začali komiksy zaujímať, a potom ich spojila
akcia Comic-Con.
Stretli sme tam Carrie Fisherovú predtým, než zomrela.
To bolo skvelé. Stretli sme Marka Hamilla.
Tešila som sa, že mám novú kamarátku a môžem to s ňou zdieľať.
Bola to naozaj veľká zábava.
A tak sme na konci ôsmeho ročníka
boli najlepšie kamarátky.
Na strednej sme v priateľstve pokračovali.
Stredná škola bola typicky americká.
Veľmi skupinkárska.
Všetci sa snažili urobiť dojem.
Všetci sa snažia zapadnúť medzi populárne decká.
Skrývala som isté časti mojej osobnosti, aby som zapadla,
lebo som chcela patriť medzi populárne dievčatá.
TRIEDA 2020
A tak sme sa prihlásili na milión aktivít.
Bola som asistentkou redaktora ročenky.
- Ja v študentskej rade. - Prezidentka študentského senátu.
- Vedecká olympiáda. - Kapitánka tímu Mock Trial.
Dievčenský univerzitný tenis.
Tenis som hrala celé štyri roky.
- Symfonický orchester. - Kapela.
Španielsky klub.
TOTO LETO! NAJLEPŠIE KAMOŠKY
Vždy sa zapájala do obrovského množstva aktivít.
Dnešná spoločnosť kladie na deti taký nátlak.
Mala toho príliš veľa.
Veľmi sa angažuje vo všetkých týchto organizáciách.
Ani neviem, kedy má čas na spánok.
Mala som toho toľko a nikdy som nerobila nič pre seba.
Máte 13 rokov a snažíte sa prísť na to, kto ste.
Veľmi som sa rozbehla na všetky strany.
Kládla som na seba prílišný nátlak.
Milión povinností
mi umožnilo ventilovať prehnanú úzkosť.
Počas celej strednej školy som mala silné panické záchvaty.
Zvracala som z nich a nikomu som o tom nepovedala.
V tom čase som si neuvedomovala, že bojujem s úzkosťami.
Bola vo všetkých tých kluboch a mala toľko aktivít,
takže to vyzeralo, že ten nátlak pochádza
z účasti na nich.
KEDY JE TOHO UŽ PRÍLIŠ?
Začala som sa spytovať,
pre koho to všetko robím?
„Prečo sa zapájam do všetkých tých aktivít?“
A tak som začala opätovne skúmať veci, ktoré som robila
a neprinášali mi žiadnu radosť.
Nežila som svoj život naplno.
Približne v druhom ročníku na strednej som surfovala po sociálnych sieťach...
ČASOPIS TEEN
... a zbadala som príspevok mládežníckeho časopisu...
ZASTAVTE MENŠTRUAČNÚ CHUDOBU
... o menštruačnej chudobe.
Nikdy predtým som o tom nepočula.
Klikla som na odkaz a ten ma priviedol k článku o neziskovke
nazvanej „Period“, ktorá bojovala proti menštruačnej chudobe.
Čo je vlastne nedostatok prístupu k menštruačným produktom
z finančných dôvodov.
Počas čítania článku som videla mnoho
veľmi alarmujúcich štatistík.
Jednou z nich bola, že jedno z piatich dievčat vymešká
kvôli menštruačnej chudobe školu.
Zistila som, že kvôli stigme
sa ľudia za menštruáciu hanbili,
a tak nehovorili o tom, ako veľmi to ovplyvňuje ich životy.
Produkty pre dievčatá na školách pre tie, ktoré by ich mohli potrebovať...
MENŠTRUAČNÁ CHUDOBA
... alebo si ich nemôžu dovoliť.
Nemali by sme z toho robiť také tajomstvo.
Všetci sú z toho znechutení a je im trápne o tom rozprávať.
Nikdy som o tom neuvažovala.
A otvorilo mi to oči, aké mám privilégiá.
Ak máte možnosť niečo spoločnosti vrátiť, mali by ste.
Tak sme to obe cítili.
- Haló? - Povedala som:
„Začnime kapitolu tejto organizácie na našej škole.
„Začnime zbierať peniaze
na kúpu menštruačných produktov pre ľudí, ktorí ich potrebujú.“
Čo myslíš?
Nuž...
- Haló, Isabel? - Áno, poďme do toho.
Neuvedomili sme si, koľkých ľudí sa to týka.
Môžeme tým pomôcť komukoľvek z našej komunity.
Dobre, poďme na to.
MENŠTRUÁCIA = ZAČIATOK KAPITOLY
Keď som Isabel predostrela tento nápad, vedela som,
že na našej škole a v komunite to neprejde ľahko.
Priznám sa, že som sa trocha obávala toho, ako to celé
na jej škole dopadne.
Veľa som sa toho naučil. Poučila ma o stigme.
Bola som ako každá bežná tínedžerka.
Všetky sme si skrývali tampóny, či vložky,
keď sme šli na záchod.
Počas prvých menštruácií
som sa vždy cítila trápne.
Bol stred dňa a ja som s tým až do príchodu
domov nemohla nič robiť.
Nechcel som o tom veľmi rozprávať,
kvôli tomu, že som vyrastal v takej kultúre.
Pre rodičov sú to veľmi ťažké témy.
Ohľadom menštruácie som mala vlastnú stigmu,
lebo keď som ju prvýkrát dostala,
išla som za mamou a myslela som si, že zomieram.
Povedala som jej, že krvácam a že asi zomieram.
Mama mi povedala, že nezomieram.
Povedala, že to je normálne a podala mi vložku.
To bolo celé.
Od iných ľudí som sa naučila,
že by sa o tom nemalo rozprávať.
Mala som potrebu sa s touto stigmou konfrontovať, aby som pomohla iným ľuďom.
Bola pre to naozaj zapálená a ja som ju v tom podporila,
a ty v podstate tiež.
Bol som za, lebo to bolo úplne rebelské a mne sa to páčilo.
Na začiatku to bolo desivé,
lebo som chcela veľmi zapadnúť.
SILA MENŠTRUÁCIE
Povedala som si, že nemám čo stratiť.
Aby sme získali členov, chodili sme do tried
a vyžiadali sme si chvíľu ich pozornosti.
„Robíme toto. A snažíme sa spustiť tamto.“
- „Chceme vás za členov.“ - Zapíšte sa.
- Nie. - Nechutné.
Na začiatku to bolo veľmi ťažké, lebo už len slovo „menštruácia“...
Počuli ste o menštruačnej chudobe?
- Ľudia hovorili: „Fuj, čože?“ - Nezaujíma ma to.
S tým sa musíte vysporiadať samy.
V súkromí.
Hlavne chlapci-tínedžeri na našej škole hovorili...
A čo v tomto klube budete robiť? Plakať a jesť čokoládu?
Niektorí študenti neboli takí chápaví.
ŠPLECH!
To znie veľmi zle, ale nebolo to až také dramatické.
Nikto na nás nevylial džús.
Robili si z nás srandu pred celou triedou,
aby sa ľudia na nás smiali? Áno.
Ale nie, žiadne oblievanie.
A tak sme pokračovali v zakladaní klubu.
Naše prvé stretnutie bolo fiaskom.
Na začiatku sme mali dvoch členov. Sedia priamo tu.
Prví dvaja členovia sú tu.
Nie je to tak, že by ste zrazu
prestali mať predsudky voči niečomu
takému, ako je menštruácia.
Mám pocit, že sme nútení pozerať sa na to,
ako sa vnímame, len preto, že sme sa vystavili svetu.
Ale ja som ako podporu mala Clare
a mala som pocit, že sa môžem vymaniť z istej formy,
lebo už aj tak som v tom bola až po uši.
Pozriem sa, kam ma to až zavedie.
Hlavne preto, že sme nechceli, aby tú stigmu
cítili aj iní ľudia.
Tak sme my samé museli
- dodržiavať isté zásady. - Súhlasím.
To nás od cieľa nikdy neodradilo. Naďalej sme tvrdo pracovali.
Náš klub má tri piliere.
Služby, vzdelávanie a podpora.
Slúžime našej komunite poskytovaním menštruačných produktov ženám zadarmo.
Takisto... Prepáč. Myslela som, že ty povieš...
- Služba... - S vyšším úsilím
a väčším nasadením a prácou si to ľudia začínali všímať.
Povedali nám, že je to cool a že by sa k nám chceli pridať.
Len vďaka sile slova sme začali naberať
viac členov.
Vzdelávame mladé dievčatá o menštruácii a pokúšame sa odstrániť stigmu ohľadom nej.
Školskej rade a administratíve
sa páči úsilie, ktoré do toho vkladáme.
A nakoniec sme za to, aby sa menštruačná chudoba ukončila
systémovo lobovaním v pensylvánskej vláde.
Náš správca nevedel, že taký problém existuje.
Ale keď sme mu ho predostreli,
chcel veci napraviť.
Podarilo sa nám na toalety všetkých
stredných škôl umiestniť menštruačné produkty zadarmo.
Bola to pre nás veľká výhra.
Dievčatá, ktoré dostali menštruáciu
a zabudli si tampón,
vedeli, že na toalete
sú k dispozícii zadarmo tampóny či vložky.
ZADARMO
Bolo veľmi cool povedať: „Zabudla si si tampón? Žiadny stres.
„Žiaden problém, pomôžeme ti.
„Stojíme pri tebe.“
Pomôcť niekomu a zabezpečiť, aby nemusel vynechať hodinu,
bol najlepší pocit. Bolo to cool.
- A dnes je to už bežná vec. - Znormalizovalo sa to.
- Je to úplne bežné. - Čo je šialené.
Pribudlo nám veľa členov po tom, čo sme na toalety dostali
menštruačné produkty.
Aby sme ľudí v našej komunite prinútili brať veci vážne,
potrebovali sme len prepojiť túto tému s inými.
Je to vec vzdelávania, vec zdravia.
Vec občianskych práv. Nebinárni ľudia,
transsexuálni muži takisto tieto produkty potrebujú.
Každého sa to nejakým spôsobom týka.
Je skvelé, že všetci vnímate
menštruačnú rovnosť ako takú, ktorá prepája
a neobmedzujete ju len na ľudí, ktorí sa identifikujú
ako ženy a dievčatá.
To, čo robíte, je veľmi dôležité.
Nezáležalo na tom, ako sa identifikujete alebo aké máte pohlavie,
dôležitá bola ľudská dôstojnosť
a to, že môžu ísť von a sústrediť sa na to, čo potrebujú.
Potrebujeme vás všetkých. Podpíšte petície. Volajte svojim zákonodarcom.
Sú kroky, ktorými sa môžete zapojiť.
Ďakujeme, že ste prišli.
S Isabel sme to ťahali spolu.
Videli sme skutočný vplyv na našu komunitu.
PREČO JE TO TABU?
Je to príučka pre našu staršiu generáciu.
Vďaka nej sme viac otvorení
a viac téme rozumieme. Nie je už pre nás tabu.
Zapojilo sa mnoho ľudí,
a moje malé pričinenie
mi dodalo príjemný pocit a pomohlo môjmu duševnému zdraviu.
Začala som chodiť na terapiu.
Naučila som sa praktické techniky.
A vďaka tomu, že o tom moji kamaráti a rodina vedeli,
ma mohli lepšie podporiť, aby som sa necítila taká osamelá.
Najmä Isabel ma prijala
s mojimi chybami a problémami.
Je naozaj príjemné mať niekoho, kto za vami stojí,
lebo nemusíte byť stále sami
so svojimi myšlienkami. To je asi to najdôležitejšie,
čo ma Clare naučila.
Clare je prvou osobou, vďaka ktorej som sa cítila
príjemne vo vlastnej kultúre.
Počas dospievania som sa sústredila na to, čo si mysleli ostatní.
A keď som začala odmietať stigmatizáciu menštruácie,
začala som si zároveň opäť hľadať cestu k svojmu dedičstvu.
Rodičov som sa začala viac pýtať o našom dedičstve a kultúre
a chcela som sa viac rozprávať so starými rodičmi.
Mám starých rodičov v Číne a nehovoria anglicky.
Keď som začala zabúdať jazyk a prvky svojej kultúry,
bolo pre mňa ťažšie s nimi komunikovať.
ČÍNSKY SLOVNÍK
Nakoniec som s nimi komunikovať prestala.
Pomyslela som si:
„Chcem mať v budúcnosti výčitky alebo
chcem sa čo najviac posnažiť?“
V prvom semestri som sa začala učiť čínsky
a pomaly som bola schopná sa s nimi rozprávať.
Nakoniec som s nimi nedávno mala prvý telefonát
bez mamy.
Nedokázala som uveriť, že som o toto po toľké roky
prichádzala.
Keby som mohla ísť späť v čase a povedať si ako malej škôlkárke,
aby som svoje korene niesla so sebou,
ušetrila by som si toľko trápenia. Dlho som sa cítila taká stratená, ale...
keď som opäť našla svoje korene,
bol to neopísateľný pocit.
Cítila som sa úplná.
Videli sme, že si viac váži svoje korene.
Žasla som, ako rýchlo sa naučila mandarínčinu.
Naše tradície...
prevzala výborne a my sa z toho veľmi tešíme.
Keď sú spolu, je to zábava.
Mať v takom veku najlepšiu kamarátku
je celkom vzácne.
Tiež by som také priateľstvo chcel mať.
Obe sme teraz na rozdielnych univerzitách, robíme rôzne veci.
Vídali sme sa v podstate každý deň, že?
A teraz sa vidíme raz za rok.
Keď sme šli na univerzity, bolo ťažké a smutné rozlúčiť sa.
Myslím, že budeme... kamarátky aj naďalej.
Počas plynúcich rokov, lebo to obe chceme
a sme tomu priateľstvu oddané.
- Budeme si navždy také blízke? - Jasné.
Keď sme boli obe na univerzite,
uvedomili sme si, že sa nemusíme nonstop rozprávať,
aby sme zostali kamarátkami.
Nie je ľahké nájsť si čas, aby sme sa porozprávali.
- Musíte si urobiť čas. - Áno.
MÁM SUPER NOVINKY! MÁŠ ČAS?
PO HODINE ÁNO. NEVIEM SA DOČKAŤ!
TO ZNIE DOBRE.
Keď sme v škole, obe sme zaneprázdnené.
Ale keď si nájdeme čas...
Ahoj.
Dnes mi potvrdili štúdium v zahraničí.
Naozaj? Je to oficiálne?
- Áno... - Gratulujem!
Prídeš ma navštíviť? Myslím to vážne.
Mať niekoho, na koho sa možno spoľahnúť, je veľmi vzácne.
Moje dospievanie by nebolo rovnaké, keby sme sa nestretli.
Som za ňu navždy vďačná.
Ja tiež.
Čo keby sme sa nikdy nestretli? S kým by som sa kamarátila?
Trávili sme spolu toľko času. Čo by som robievala v soboty večer?
- Neviem! - Nie, myslím...
- Bola by som sama. - Ja by som bola
- niekým úplne iným. - Ja tiež.
Lenka Elsaigh Nedvedova