Dospievanie má mnoho tvárí.
Dospievanie je nepredvídateľné.
Dospievanie je šanca zmeniť svet.
BEZ SPRAVODLIVOSTI ŽIADNY MIER
Dospievanie bolo...
Máme silu a zodpovednosť.
Zaslúžime si byť vypočutí!
Dospievanie je...
- Búrlivé. - Divné.
- Mätúce. - Zložité.
- Krásne. - Povinné.
Dokázali sme to!
DESAŤ PRÍBEHOV
O ODVAHE
BYŤ SAMÝM SEBOU
DOSPIEVANIE
Šťastie som si odopierala tak dlho rôznymi spôsobmi,
lebo v telke som v čase môjho dospievania nikdy nevidela niekoho ako ja.
V mnohých situáciách, kedy som chcela byť otvorená ohľadom mojej sexuality
a šťastná, som sa nestretla s porozumením. Príliš často...
TITULKA GENESIS TEAM MAG
...nemáme príležitosť vidieť sa v príbehoch, ktoré odrážajú
lásku a radosť. Chcela som to zmeniť.
SYDNEY FREELANDOVÁ CHRISTINE NGOVÁ
Sage, môžeš začať, keď budeš pripravená.
- Zvládneš to, Sage. - Mám len začať rozprávať?
Som Sage, mám 20 rokov a vyrastala som v Marylande v D.C.
Momentálne žijem v New Yorku.
Ahoj, zlatíčko!
Som veľmi hrdá...
KAREN SAGEINA MAMA
... že som Sageina mama. Myslím, že všetci, čo ju stretli,
na ňu nikdy nezabudnú.
Vždy bola rozhodná, silná a sebavedomá.
Neospravedlňovala sa za to, kým je.
Jej sila a sebavedomie s dospievaním len rástlo.
Najdôležitejšie pre mňa je, že mala dostatok slobody,
aby sa stala osobou, ktorou sa stať chcela.
IVAN SAGEIN OTEC
Je pre mňa dôležité vidieť, že si to pre seba vybudovala.
Moje najstaršie spomienky z detstva sú,
ako napodobňujem veci, ktoré robila moja mama.
Neodmysliteľnou súčasťou môjho dospievania bol aktivizmus.
VOĽBA = SLOBODA + SPRAVODLIVOSŤ
Keďže som videla, ako si moji rodičia vybojovali svoje miesto,
mala som odvahu urobiť to isté.
Odmalička som vedela, že som dievča.
Pamätám si, ako som šla s mamou do obchodu
a vždy som ukazovala obrázky s dievčatami a hovorila som,
že som to ja.
Všetko som zmenila na šaty alebo dlhé vlasy a bola to veľká zábava.
Vedela som však, že táto zábava musí zostať za dverami domu.
Vedela som, že nie som rovnaká osoba, za akú ma považovali ostatní.
Moji rodičia boli láskaví. Dokonca som chodila do klubu,
ktorý sa volal Chlapci, ktorým sa páčia dievčenské veci.
Stretávala som tam mnoho malých dievčat,
ktorým bolo povedané, že sú chlapci.
Mohla som písať vlastné meno, ktoré som si vybrala.
Byť jeden deň rešpektovaná ako dievča bol dobrý pocit.
Robili módne prehliadky a boli na svoj vek veľmi vyspelé.
Boli to malé deti.
Keď Sage trošku vyrástla, mala deväť, desať, 11 rokov,
začala sa označovať za chlapca-geja.
Nevedela to inak pomenovať. „Čo iné by som bola?“
LÁSKA
Do tábora som prvýkrát šla ako jedenásťročná.
Šla som do chlapčenskej chatky.
- Ahoj. - A bolo v nej dievča.
Bola som prekvapená a zmätená.
Potešila som sa.
Videla som istú časť zo mňa.
Toto je určite tvoja farba.
Vysvetlila mi, že je transgender.
Nájdenie výrazu na vyjadrenie mojej identity bolo pre mňa veľmi dôležité.
Predtým som nedokázala vyjadriť to, ako sa sama vnímam.
Bola som nadšená.
Moja obľúbená.
Bola som nadšená, že sa od nej naučím viac. Ale viac ma nadchol
jej kufor.
Naše stretnutie mi navždy zmenilo život,
stretnutie s iným dievčaťom, ktoré bolo mulatkou a trans
a ktoré tam predo mnou stálo.
- Športové, ale veľmi pekné. - To bol moment, kedy som vedela
na 100 percent, že som trans, lebo som to konečne nejak
mohla nazvať.
Ten moment si budem pamätať už navždy.
Teraz to dievča už nepoznám. Od toho tábora sme sa nerozprávali.
Ale ďakujem jej za to, že bola sama sebou
a že bola sama sebou skôr, než som bola sama sebou ja sama.
Som rada, že ma moji rodičia prijali, mali ma radi
a povzbudzovali.
Nemuseli to robiť.
Spoločnosť by nemala žiaden problém a podporila by ich,
ak by sa mi otočili chrbtom. Cítite veľmi špecifickú bolesť,
keď sa ráno zobudíte, viete, kto ste,
ale oblečiete si nesprávne oblečenie,
volajú vás nesprávnym menom a oslovujú vás nesprávnym zámenom.
A keď presne viete, kto ste,
ale musíte životom ísť v nesprávnom pohlaví, bolí to.
A tak som sa za dievča prezliekala mimo školy.
Keď som vystúpila zo školského autobusu, prišla som domov,
dala som si legíny, spravila som si vlasy a obula ťažké topánky,
lebo som cítila akúsi rodovú eufóriu.
Chcela som sa ako dievča obliekať aj v škole.
Prosila som rodičov, moju mamu,
„Prosím, mami, nechaj ma tak ísť aj do školy.“ A tak sa v škole spýtala.
Povedali: „To teda nie, to sa nedá.
„V žiadnom prípade nemôže prísť do školy ako dievča.
„Ostatné deti by to príliš rozptyľovalo."
A tak som sama sebou mohla byť len mimo školy.
Chcela som sa o to podeliť s kamarátmi.
Jedného dňa som sa rozhodla, že im pošlem fotky s mojou premenou.
Na hodine angličtiny za mnou a mojimi kamošmi prišiel chlapec.
Vzal kamoške mobil a prechádzal si jej fotky.
Zbadal tam aj moju fotku ako dievčaťa.
Ako som tak sedela a robila zadanie z angličtiny,
počula som šum a pípanie telefónov,
zrazu sa na mňa celá trieda pozerala.
Hneď som vedela, že moje tajomstvo je vonku.
Na hrudi som pocítila teplo. Bol to hrozný pocit.
Jeden chlapec mi povedal, že ma vyzýva, aby som na druhý deň
prišla do školy oblečená ako dievča.
Jeho výzvu som prijala.
Na druhý deň som si obliekla legíny, dala som si parochňu...
obula si ťažké topánky.
Vošla som hlavnými dverami a všetci sa zastavili.
Všetci učitelia, školskí úradníci, ochrankár.
Všetci pri skrinkách sa zastavili a dívali sa na mňa.
Prišla som o kamarátov. Ľudia sa so mnou prestali baviť.
A mnohí z nich nie preto, že by s tým mali problém oni,
ale ich rodičia.
Ja som sa zároveň cítila šťastne,
lebo v škole už mi nič nemohli povedať.
Všetci už predsa vedeli, že som trans.
Už nebolo cesty späť. V škole už mi nikto nemohol
nič urobiť ani povedať,
čo by ma zranilo viac ako to, že som žila život, ktorý nebol môj.
Na škole bolo samozrejme veľa detí, ktoré boli transgenderové
či homosexuálne... ale nikto to o nich nevedel. Sage bola prvá.
Ak viete, že vaše dieťa musí prechádzať rôznymi momentmi,
kedy ho ľudia neakceptujú, bolí to. Bolo to náročné,
ale zároveň aj poučné.
Som rád, že ma to naučila.
V lete medzi ôsmou triedou a strednou
som opäť šla do rovnakého letného tábora.
Prinútili ma bývať v chlapčenskej chatke,
prišla som do nej ako dievča.
Pamätám si, ako som vošla a všetci chlapci sa na mňa pozreli...
Prečo si tu?
Povedali, že musím ísť do chlapčenskej chatky.
- V dievčenskej nebolo miesto? - Čo máš za problém?
Povedala som:
„No... som transgender.
„A povedali mi, že nemôžem byť v dievčenskej chatke.“
A myslím, že niekto sa spýtal: „A čo to znamená?“
A ja som povedala: „Pri narodení ma určili za chlapca, ale som dievča.“
A niekto povedal: „To je blbé, že ťa nenechajú
byť s dievčatami.“
A potom ma jeden chlapec požiadal, aby som im povedala svoj príbeh.
Trans je skratka pre transgender...
Vidieť týchto chlapcov, ako ma prijali a uznali, kým som,
bolo len ďalším dôkazom toho, aká je transfóbia naučená.
Títo chlapci tam boli bez rodičov
a nikdy predtým nestretli transgenderovú osobu.
Keď ale dostali šancu naučiť sa a akceptovať, mnohí tak spravili.
Jeden z táborníkov však mal veľký problém s tým, že som bola trans.
Nebola som v poriadku. Nemala som pravdu. Nebola som normálna.
A rozhodol sa, že mi to dá najavo.
Niekedy mi povedal, že ma strašne nenávidí,
inokedy mi povedal, že som nechutná.
Povedal mi, že nikto nebude milovať dievča, ako som ja.
A ja som tomu uverila. Nebolo ťažké tomu uveriť.
Mala som pocit, že to bude moja budúcnosť.
Jedného večera som kráčala späť do chatky
spolu s ďalšou trans kamarátkou.
A tento chlapec k nám prišiel a napadol nás.
Kričali sme o pomoc: „Pomoc! Niekto nám pomôžte!“
A nikto neprichádzal.
Nakoniec prišiel vedúci tábora a vzal nás do kancelárie.
Riaditeľ tábora nás posadil a uzavrel, že to nebol
čin z nenávisti, že to bola len obyčajná šarvátka medzi chlapcami.
A z toho dôvodu bolo mojím cieľom žiť v tajnosti.
Aby nikto nevedel, že som trans a všetci si mysleli, že som jednoducho dievča.
A tak som zmenila školu
a pokúsila som sa na strednú školu dostať s mojím tajomstvom.
Keď ti ten chlapec povedal, že ťa nikdy nikto nebude milovať
takú, aká si, to si viem veľmi dobre predstaviť.
Myslím si, že mnoho ľudí...
má rovnakú cestu... naučiť sa prijať, že sú hodní lásky.
Mala som pocit, že jediným spôsobom, ako jej byť hodná,
bolo vmestiť sa do škatule, ktorá mi nesedela.
Samu seba som poprela. Nenosila som oblečenie, ktoré nosím teraz,
pančuchy, sukne.
Lebo som sa necítila dobre vo vlastnom tele,
ale zároveň som mala pocit, že ženskú verziu dlhujem svetu,
ktorý pre mňa nebol autentický.
NIKTO ŤA NEMÁ RÁD
MONŠTRUM! NIKTO ŤA NEMÁ RÁD
Odoprela som si šťastie, lebo som mala pocit,
že si ho nezaslúžim.
HNUS
Škoda, že som tú sebadôveru a šťastie nenašla skôr.
Jedným z najvplyvnejších momentov pre mňa bolo, keď ma mama vyzdvihla
zo školy a šli sme na obed. V rohu bola televízia
a na obrazovke bola Janet Mocková, ktorá poskytovala rozhovor.
NOVÁ REALITA: MOJA CESTA K ŽENSKOSTI, IDENTITE, LÁSKE A INÉMU
Janet podporuje iné trans ženy...
ROZHOVOR S JANET MOCKOVOU
... aby žili život otvorene a šťastne.
Janet Mocková sa bude s nami rozprávať o živote,
jej výzvach a jej knihe.
ODVÁŽNA CESTA
Knihu som napísala, aby som dievčatám,
ktoré vyrastali ako ja, nastavila zrkadlo.
Všetci potrebujeme mať zastúpenie v pop kultúre,
v médiách a literatúre.
Janet Mocková vyvrátila mnoho názorov, ktoré som mala o trans ľuďoch.
Mala milujúceho partnera. Mala kariéru.
To, ako sa prezentovala, bolo pre mňa veľmi inšpirujúce.
Mala svoje knižné turné, s ktorým zavítala aj do Washingtonu.
Stála som v rade, aby mi podpísala knihu. Rozplakala som sa.
Pamätám si, ako za mnou prišla.
Objala ma a vtedy som cítila, že mám vo svete šancu.
Bol to moment, kedy som si sľúbila, že sa zo všetkých síl pokúsim
stať sa tým, kým chcem. Vedela som, že realita pre trans ľudí
v škole bola hrozná. Bola zhubná, bolestivá a násilná.
Chcela som to zmeniť.
NÁVŠTEVNÍCI BIELY DOM, WASHINGTON
V druhom ročníku sa na škole pre niektorých študentov
organizovala návšteva samitu v Bielom dome
so zameraním na ľudí tmavej pleti, homosexuálov a transgenderov na školách.
V miestnosti boli pedagógovia so skutočným vplyvom
na zmenu školskej kultúry.
Výkonný riaditeľ iniciatívy Bieleho domu sa spýtal...
Čo pre trans študentov môžu urobiť naše školy?
Nikdy sa ma nikto ako trans dievčaťa nespýtal, čo pre mňa môže urobiť škola,
a nad odpoveďou som musela
veľmi dlho uvažovať.
Čo potrebujú trans študenti od našich škôl?
Je potrebné, aby nás oslovovali správnymi zámenami.
Chceme používať nami zvolené mená.
Chcem mať povolené ísť na dievčenskú toaletu.
Nechcem, aby učitelia hovorili:
„Chlapci na túto stranu triedy
„a dievčatá na opačnú.“
Chceme, aby sa toto všetko skončilo. Zaslúžime si byť videní,
počutí a rešpektovaní.
Mala som pocit, že som konečne verejnosti povedala, že som trans a že môžem dýchať.
A potom som si spomenula: „S týmito ľuďmi chodím do školy.
Kto to zistí? Komu to povedia?
Čo sa stane zajtra?“
V ten deň som sa rozhodla, že hoci bude desivé
ísť späť do školy a vypočuť si, čo na to povedia ostatní,
za žiadnych okolností sa už nebudem skrývať.
Už nebudem skrývať, že som trans.
Už navždy budem žiť v pravde.
Cítila som sa veľmi hrdá a šťastná, že som trans.
Môj aktivizmus sa rozvinul.
Začala som viac písať, viac rozprávať.
Pamätám si na článok pri príležitosti pochodu žien
o tom, aké je to byť trans ženou.
SOLIDARITA
SME TU, SME TRANS A ZMARÍME JEHO PLÁNY
SAGE DOLAN-SANDRINOVÁ
Písala som o tom, ako tvrdo som bojovala za moju ženskosť.
Článok bol zahrnutý do pamätnej edície Conde Nast
pri príležitosti pochodu žien...
POVSTAŇTE! POCHODY ŽIEN VO SVETE
... a ja som bola jednou z ich prvých trans mladých autoriek.
TEEN VOGUE POD 21, 2020
PREČÍTAJTE SI ĎAKUJEM
Jej články boli zrozumiteľné a ona je skvelá autorka.
Začala písať a nikdy neprestala.
Chcem len, aby bola šťastná a zdravá,
aby mohla pokračovať v tom, čo chce robiť.
KIKAY KREATIVITA SAGE DOLAN-SANDRINOVÁ
VIAC AKO ČASOPIS. HNUTIE.
Po tom, čo som začala písať a organizovať rôzne politiky,
som sa chcela angažovať do vzdelávania viac autentickým spôsobom.
Tak som sa rozhodla vytvoriť si vlastný časopis.
Zrodil sa z mojej túžby vytvoriť pre seba a mojich rovesníkov
autentickejšie zastúpenie, než na aké sme boli zvyknutí.
Stále si pamätám naše prvé fotenia.
Bolo to desivé, napäté.
Neviem s tým narábať.
Sú tu.
Pamätám si, aký strach ma premohol,
ale všetko je vždy príležitosťou naučiť sa niečo nové.
Ahojte, som Sage, toto je Zahri. Riadime to tu.
Sme rady, že ste tu, vyzeráte skvele.
Toto bude na titulku vydania Genesis.
Chceme zachytiť vašu silu.
Nielen ako členov generácie Z,
ale aj ako umelcov a kreatívcov.
Skvelé, tak začnime.
Naučilo ma to, aká dôležitá je komunita,
aj to, že sme si najlepším zdrojom.
Verili, že to bude fungovať a podarilo sa.
TEAM MAG
Team Mag chce vytvárať príležitosti
pre mladých umelcov tmavej pleti...
TITULKA TEAM MAG, DIGITÁLNE VYDANIE, 2020
... aby vytvárali a konzumovali umenie,
ktoré ich zastupuje v oblastiach lásky, oslavy, prijatia a radosti.
O pár rokov neskôr sme stále tu a tvoríme.
Chodil som s tebou do školy a videl som, aká si bola silná a odvážna,
a tiež som sledoval každodenné aspekty toho, čo si robila.
Mrzí ma, že si musela obetovať časť zo seba.
Ale nebolo to márne, lebo teraz
je na našej škole toľko homosexuálnych študentov, ktorí sa cítia
úplne milovaní pracovníkmi školy.
Je úžasné, ako si dokázala...
zmeniť kultúru školy. Dlhujeme ti za to veľa.
Ty si sa trápila, aby sme my mohli byť voľní. Je to skutočne tak.
Ďakujem ti pekne.
ZÁKAZ VSTUPU
Moja cesta k sebaláske bola dlhá
a ťažká. Ešte stále po nej kráčam.
Chcem otvoriť dvere deckám, ako sme my,
aby mohli autenticky, bez ospravedlňovania povedať svoj príbeh.
Keď budete nasledovať svoju radosť,
privedie vás ku komunite, ktorá vás oslavuje a miluje takých, akí ste.
Som dievča, lebo ostatným sa zdá, že dievčatá majú rady rovnaké veci.
Naučila som sa ich od mojej mamy. Pozorovala som ju z chodby,
ako si po sprche balí vlasy do uteráka.
Môj otec ma naučil kráčať, ale mne to nesedelo.
A tak ma naučil, ako sa ľuďom vysmiať
alebo sa na nich usmiať, keď sa posmievajú. Bola som chlapcom
s leskom na pery vo vreckách. Pohľad do zrkadla bolel.
Byť chlapcom nikdy nebolo pre mňa. Vždy som to vedela.
Ja viem, kto som. Kto si ty?
Preklad titulkov: Lenka Elsaigh