Kasvaminen on kaikkea.
Se on odottamatonta.
Se voi muuttaa maailmaa.
EI OIKEUTTA, EI RAUHAA
Kasvaminen oli...
Meillä on valta ja vastuu
Ansaitsemme tulla kuulluiksi.
Kasvaminen on... - Myrskyisää.
Noloa. - Outoa.
Sekavaa. - Kaunista.
Pakollista. - Teimme sen!
10 TARINAA
ROHKEUDESTA
OLLA OMA ITSENSÄ
Kasvoin perfektionismikulttuurin ympäröimänä.
Se synnytti idean, jonka mukaan -
paremmaksi tullaan itseään vihaamalla.
Tämän seurauksena kävin tätä kauppaa kehoni hinnalla,
ollakseni niin hyväksytty kuin mahdollista.
Siitä tuli tuhoisaa. En tuntenut itseäni millään lailla arvokkaaksi.
Omana itsenään oleminen antaa rauhaa.
Matkalla ei välttämättä ole alkua ja loppua.
Kun opin rakastamaan itseäni,
osasin antaa enemmän rakkautta muille.
Nyt tarinani voi auttaa muita tajuamaan, kuinka erityisiä he ovat.
Ihan milloin haluat, Athena. - Selvä.
Olen Athena Nair. Olen 19-vuotias.
Olen esiintyjä ja tarinankertoja.
Se, mikä tuo kaikki intohimoni kohteet yhteen,
on tarinoiden kertominen laulaen tai tanssien -
ja yhteyden luominen muihin.
Kasvoin San Franciscon lahden lähellä.
Katso tätä.
Pidän sitä kotinani, mutta opiskelin Bostonissa.
Koko perheeni, paitsi vanhempani ja veljeni, asuu Intiassa.
Intialaisina vanhempina -
SRI ATHENAN ISÄ
yritimme mennä valtavirran mukana. Oli sulauduttava joukkoon.
Piti päästä korkeakouluun ja ryhtyä insinööriksi tai lääkäriksi.
Elimme täällä olevan yhteiskunnan mukaan.
Kuitenkin meidän kasvaessamme, kotona oli paljon -
intialaista musiikkia ja tanssia.
Aloitin tanssimisen viisivuotiaana. Rakastin kathakia. Rakastin sitä todella.
Hän tanssi muiden samannäköisten keskellä,
UMA ATHENAN ÄITI
rakasti kehonsa liikuttamista ja tunsi olevansa kotonaan.
Kathak tulee sanasta katha, eli "kertoa tarina".
Tänään kerron teille tarinan...
Halusin käyttää tanssia oman tarinani kertomisessa.
Kasvaessani en hävennyt itseäni.
Rakastin syömääni ruokaa.
Rakastin puhumaani kieltä. Pidin ihonväristäni.
Lapsena käytin uimapukuja -
ja lehengaa, eli annoin napani näkyä.
En vetänyt vatsaani sisään. En välittänyt.
Minua kiehtoi, mitä voisin luoda kehollani.
Tunsin itseni voimakkaaksi.
Kehoni pystyi luomaan liikettä ja tunteita sekä välittämään niitä muille.
Sitten alkoi murrosikä.
Ajattelin: "Selvä, kasvan siis näin."
"Muut eivät."
"Sillä on väliä, mitkä osat kasvavat."
Silloin tajusin ensimmäistä kertaa, että kehoni tulisi sopia tiettyyn muottiin.
Pelkäsin kuollakseni lihomista.
On yleistä ja hyväksyttyä,
jopa meidän kulttuurissamme, olla ankara itselleen.
Odottaa suuria asioita -
ja sopia muotteihin.
Syömisen ja kuntoilun jatkuva korrelaatio,
minkälaisia viestejä annamme siitä?
Se taisi tapahtua nelosluokalla, kun alettiin puhua painoindeksistä.
PAINOINDEKSI (BMI)
Painoindeksini oli korkea, mutta en välittänyt siitä.
Kutosluokalla se muuttui.
HAUSKA - SUOSITTU - HOIKKA
KUUMA SEKSIKÄS
Aloimme katsoa sosiaalista mediaa enemmän.
Puhuttiin kulmakarvoista,
karvanpoistosta ja Kylie Jennerin huulista.
"Tarvitsen täyteläiset huulet."
Tajusin kaikesta tästä,
että kehoni ei sovi mihinkään.
"Minun pitää muuttua paljon, tai kärsiä siitä,
etten ole kaunis, jos en muutu."
Opin kutosluokalla, että tytöt halusivat isot rinnat.
"Luulin, että rasva on huono asia."
Se oli hämmentävää. "Minne tarvitsen rasvaa ja minne en?"
Silloin ajattelin, mikä yhteiskunta oikein on?
Mitä he oikein opettivat minulle? Mitä minun kuului tehdä?
Koska hän on nainen, hänellä tulee olemaan enemmän haasteita.
Maailma ei ole vielä niin oikeudenmukainen kuin haluaisimme.
Ja olin hänen rinnallaan. Toisaalta halusin suojella häntä,
toisaalta halusin näyttää, millainen maailma on.
Menin varakkaaseen yksityiskouluun, jossa ruokavalioon kiinnitettiin huomiota.
"Vaikuttaako kehooni menevä ruoka siihen,
miltä näytän?"
En oikein pitänyt ruoasta enää. En tuntenut oloani kauniiksi.
Rakastin juustovoileipiä, mutten voinut syödä niitä enää.
"Jos syön niitä, peli on menetetty."
Osa kavereistani selkeästi rajoitti syömistään.
Kiistin syömishäiriöiden ongelmallisuuden koulussamme.
"Kyse ei ole minusta, vaan muista."
Syömishäiriön ääni voimistui. Ajattelin:
"Minulla on nyt kurjaa."
"Häpeän itseäni enkä nauti ruoasta."
"Mutta se on sen arvoista, koska minusta tulee kaunis ja hyväksytty."
Rajoitin syömistäni paljon.
Pelkäsin ruokaa. En syönyt säännöllisesti.
Kuntoilin liikaa -
ja näin rasvan kertyvän.
Minulla oli dysmorfinen kehonkuva, eli luulin näyttäväni hyvin erilaiselta.
Muistan asettaneeni painotavoitteita,
ja kun saavutin ne, en vieläkään pitänyt ulkonäöstäni.
Se kritisoiva ääni on niin voimakas.
Olin todella sairas.
On tyhmää, että yhteiskunta yllyttää tähän, sillä kehuja sain kyllä.
"Olet kaunis. Olet laihtunut.
Siispä jatkoin. Arvelin, että sitä minulta halutaan.
"Rajoita enemmän."
Laihduin ja laihduin.
Minua heikotti koko ajan.
Olin rättiväsynyt.
Kidutin kehoani. Se nakersi elämääni.
Se oli pelottavaa.
Muistan erään ystäväni sanoneen, että tämän täytyy loppua.
Hän kertoi kuraattorille. Aluksi olin raivoissani.
"Miten saatoit?"
Olen kuitenkin kiitollinen.
Hän näki kipuni ja avuntarpeeni.
Athenan koulukaveri kertoi kuraattorille,
että Athena ei syö lounasta.
Tämä soitti meille,
jolloin tiesimme, että se on ongelma.
Autoimme häntä ravitsemusasiantuntijan ja terapian -
löytämisessä, sekä koulun kanssa.
Tunteet olivat pinnassa. Nämä olivat uusia asioita minulle.
Minua yllätti eniten se, kuinka syvästi häntä oli sattunut.
Hän tunsi olonsa todella epävarmaksi itsestään.
Tunsin oloni todella yksinäiseksi.
Vanhempani ja minä päätimme, että hakisin apua kuraattorilta.
Aluksi se oli onnetonta.
Tervehtyminen on monivaiheista ja epälineaarista.
Minun täytyi syödä. Se tuntui hirveältä.
Se oli tapa miellyttää vanhempiani ja kavereitani.
Ajattelin vieläkin, että teen kaiken muiden vuoksi.
Ajattelin, että olen vähempiarvoinen kuin laihat kaverini.
Tanssiminen alkoi käydä vaikeammaksi, koska kehoni oli tottunut syömättömyyteen.
Tuolloin moitin kehoani vieläkin. Vaikka söin kunnolla,
ajattelin: "Kehoni on surkea, miksi näytän tältä?"
"Arpaonnen kanssa kävi näin."
"Tulen aina tuntemaan itseni alempiarvoiseksi."
"Minusta ei tykätä."
"Täytyy panostaa, että minut hyväksyttäisiin."
Tällaista kielteistä hyväksyntää minulla oli.
Siitä alkoi masennukseni.
Hän jättäytyi pois kaikesta. Hän ei halunnut olla sosiaalinen,
mikä ei ollut hänen tapaistaan.
Oli aikoja, kun hän -
ei vain halunnut puhua.
Tunsin epäonnistuneeni.
En tuntenut itseäni lainkaan arvokkaaksi, pelkästään taakaksi.
Se oli synkkää aikaa.
Se on kuin sinua vedettäisiin pimeyteen.
"Tuleeko hän kotiin?"
Halusin kantaa häntä.
Olin usein neuvoton.
Joskus vain rukoilin, että hän selviäisi.
Tervehtymisen aikana kukaan ei kertonut,
että se voi tarkoittaa itsensä rakastamista ja hyväksymistä.
Ystäväni suositteli Lindy Westin Shrill-kirjaa.
Kirjasi on kärkevä ja myöskin osittain hauska.
Kirjoitat selvästi, ettet halua sinua kutsuttavan isoksi -
vaan lihavaksi.
Lihavuudessa ei ole mitään vikaa. Se kuvailee, samoin kuin "pitkä".
En halua ihmisten käyttävän kielikuvaa -
viitatakseen kehooni, joka olen minä.
Kuulin sanan "lihava" harmittomassa merkityksessä.
Minua oli haukuttu sillä sanalla.
Sitten tajusin sen: "Sinä olet lyhyt, sinä pitkä,
sinä tumma, sinä vaalea, sinä lihava ja sinä laiha."
Miksi ihmeessä tätä ei opetettu aiemmin?
RAKASTA KEHOASI
Tervehdyin lopullisesti, kun aloin tutkia kehopositiivisuutta.
Se oli kokonainen liike.
INTUITIIVINEN RUOKAILU
89% LUKIJOISTA KERTOO TULLEENSA NÖYRYYTETYIKSI
Luin paljon asioita. Lihavuuden syrjinnän historiaa,
kuinka olla terve joka koossa.
YLIPAINOINEN JA TERVE?
Painoindeksi ei ole lääkäreiden tai terveysammattilaisten keksimä.
PAINOINDEKSI NURIN
Lukiossa oli hetki,
kun meidän piti laskea ja kertoa muille painoindeksimme.
Minun painoindeksini oli liian korkea.
Mietin vain: "Mitä sitten?"
"Kerrotaanko minulle, että minun on muututtava?"
Se sattuu.
Painoindeksi ei ole terveyden mittari.
Se perustuu tiettyihin ihmisiin 1800-luvulta.
Olemme saaneet purettua ajatuksia -
pseudotieteestä ja eugeniikasta, mutta painosta ja terveydestä emme.
Terveyttä voi mitata paremmin.
Kävin läpi kaikkea, mitä minulle oli opetettu.
SINUN EI PIDÄ MAKSAA JA LAIHTUA
Muutin sosiaalista mediaani.
LAIHDUTUSKULTTUURIA KUMOTAAN
Seurasin kehopositiivisia aktivisteja. Monen kokoisia ja värisiä ihmisiä.
Oli mahtavaa nähdä ihmisiä, jotka ovat onnellisia kehoissaan.
Tämän muutoksen psykologinen vaikutus oli valtava.
"Minulle on tulevaisuus. Muille kaltaisilleni on tulevaisuus."
"Minun kehoni on arvokas. Minun elämäni on arvokas."
Keskityin kehopositiivisuuteen.
TIESITKÖ...
Kehoni alkoi muuttua. Olin innoissani.
Sitten aloin kuulla muiden kommentteja.
Hän yrittää tehdä muista lihavia, ettei hänen tarvitsisi laihduttaa.
"Yrität lihottaa meitä."
Hän etsii tekosyitä laiskotteluun.
"Vihaat urheilua."
Tehköön mitä tekee. Minä en voisi.
Tätä upeaa liikettä kohtaan on todella paljon vihaa.
Pelko nousi pintaan ja sai ihmiset suuttumaan.
Tämän kanssa kamppailu oli vaikeaa.
Sitten löysin erään mahtavan järjestön.
The Body Positive, joka näytti minulle uuden tien.
Olin silloin lukion kolmannen lopussa.
Muistan erään hetken järjestön tilaisuudesta.
Tavoitteenamme on saada kauneutemme takaisin haltuumme.
Eräässä aktiviteetissa otimme jonkin kehomme osan haltuumme.
Minua on kiusattu ihoni takia,
mutta kauneuteni on ihoni.
Se tuntui todella erityiseltä ja tärkeältä.
Minua on kiusattu kaksoisleukani takia.
Kauneuteni on se.
Muistan odottaneeni vuoroani.
Muistin, kuinka suuri haaste tämä on ollut elämässäni.
Kauneuteni julistaminen muiden edessä oli vaikeaa.
Olin peloissani siihen asti, kun sanat lähtivät suustani.
Minua on kiusattu vatsamakkaroideni takia.
Kauneuteni on -
vatsamakkarani.
Jo sen sanominen on voimakasta.
Se kuulostaa triviaalilta, mutta se hetki oli todella tärkeä.
The Body Positiven tilaisuus muutti elämäni,
muttei heti poistanut hankaluuksia.
Koen säännöllisesti häpeän ja epävarmuuden tunteita.
Päässäni oli sääntöjä:
"En voi pukea tätä vatsamakkaroiden kanssa."
"En voi pukea tätä, jos minulla on tätä."
Pelkäsin kuollakseni,
mutta päätin ottaa riskin.
Tajusin, että elän kehossani.
Mitä voin menettää olemalla vapaa?
Näin mahdollisuuden rakastaa itseäni.
Näin jopa mahdollisuuden lihoa tällä matkallani siten,
ettei se haittaisi minua.
Kauneus on mitä haluamme.
Haluamme tuntea itsemme kauniiksi omalla tavallamme.
Jos viet tämän joltain, se aiheuttaa ongelmia.
Useamman lähteen pitäisi kertoa, että keho voi olla kaunis miten tahansa.
Kauneus ei ole yksittäinen asia. Se ei ole ihonväri tai koko,
koska ei ole vain yhtä kauneutta.
Edustus on voimakasta. Ne, joita näen,
ajattelen olevan soveliaita tähän maailmaan.
Ihmiset yllättyvät, kun kerron, että olen 19-vuotias ja rakastan kehoani,
ja etten yritä laihtua. He kysyvät, miten teen sen.
Sitä juuri meille pitäisi opettaa.
Yhteisön rakentaminen oli tärkeää.
Ihmiset, jotka taistelevat samojen asioiden puolesta.
Tanssiminen toi taas iloa, vaikka olin menettänyt sen aiemmin.
Ensimmäinen Kathak-sooloni oli suuri virstanpylväs.
Se oli The Body Positiven jälkeen.
Pystyin olemaan kiinni hetkessä,
jolloin kyse oli enemmän minusta ja tanssista,
kuin tanssista ja kehostani.
Syömishäiriön ääni tuli vahvaksi,
koska olin pakkomielteinen laihasta kehosta,
tuntemukseen keskittymisen sijaan.
Aloin suhtautua ruokaan hyvin ja nauttia ruoasta.
Olin taas innoissani ruoasta. En pelännyt.
Jo pelkkä tuoksu ennen syömistä tuo iloa.
Tunsin lapsenkaltaista innostusta ennen jäätelöä,
herkullista ateriaa tai mehukasta hedelmää.
Ruoka on polttoainetta, mutta myös iloa ja kulttuuria.
Se yhdistää ihmisiä.
Ehkä nälän tarkoitus on tuoda meille lämpöä, mukavuutta ja yhteisö.
Joskus, kun sanotaan: "Hän antoi mennä",
viitataan lihoneeseen naiseen.
Sehän kuulostaa upealta.
Että voi vain "antaa mennä", vapaana kahleista, kuulostaa upealta.
Sitä haluan.
Haluan löytää samanlaisia.
Näkemykseni tulevaisuudesta alkaa kysymyksellä:
"Mitä jos kehoaan ei tarvitsisi vihata ennen sen rakastamista?"
Kuvien katsominen on outoa. Olin kaunis lapsi.
Olin iloinen. En voi uskoa, että joku otti sen minulta pois.
Näen silmieni tuikkeen. Hirveää, että tunsin itseni niin rumaksi.
Älä koskaan yhdistä itsetuntoasi fyysisiin ominaisuuksiin.
Älä koskaan kiinnitä itsetuntoasi mihinkään sellaiseen.
Jos saisin mahdollisuuden painottaa tätä viestiä jo aikaisemmin, tekisin niin.
Hän kasvaa vieläkin kohti aikuisuutta. On hetkiä,
joissa opin häneltä paljon.
Minä opin vieläkin. - Niin.
Me kaikki rakastamme häntä mitä ikinä hän tekeekään.
Olemme ylpeitä hänestä.
Minulle sanotaan, etten ole lihava, vaan kaunis. Vastaan, että olen molempia.
Kuka tahansa voi olla molempia. Kehosi on sinun, ja kehosi muuttuu.
Hyvinvoinnissasi on hyvin monta puolta.
Tarvitsemme hyväksyntää ja rakkautta, etenkin itseltämme.
13-vuotiaan minäni kipu on vieläkin olemassa.
Olen vain tullut toimeen ja sitonut haavat.
Ne pelot, joita meillä on kehopositiivisuudesta,
ovat parantuneet ja tarvitsevat paranemista.
Kehoni on minun. Se on kaunis asia.
Tuntuu erityiseltä olla tässä nyt.
Kauneuteni on venytysjuovani. - Kauneuteni on nenäni.
Kauneuteni on olla pitkä, äänekäs, ja kääntää päät, kun astun sisään.
Kauneuteni on tunteikkuuteni.
Kauneuteni on se, keneksi synnyin.
Kauneuteni on pystyä ymmärtämään muita.
Kauneuteni on ihoni.
Kauneuteni on perintöni.
Kauneuteni on viitata oppitunnilla.
Kauneuteni on hymyillä enemmän kuin muut.
Kauneuteni on hiukseni, Jumalalta saamani iho, ja sydämeni.
Kiitos, kun kuuntelitte.
Tekstitys: Matias Jokinen