Dospievanie má mnoho tvárí.
Dospievanie je nepredvídateľné.
Dospievanie je šanca zmeniť svet.
KONIEC MENŠTRUAČNEJ CHUDOBY BEZ SPRAVODLIVOSTI ŽIADNY MIER
Dospievanie bolo... fuj!
NEZABÍJAJTE NÁS!
Máme silu a zodpovednosť.
BIELY DOM
Zaslúžime si byť vypočutí!
- Dospievanie je... - Búrlivé.
- Trápne. - Mätúce.
- Zložité. - Krásne.
- Povinné. - Dokázali sme to!
DESAŤ PRÍBEHOV
O ODVAHE
BYŤ SAMÝM SEBOU
DOSPIEVANIE
Vyrastala som v kultúre perfekcionizmu,
ktorý priniesol myšlienku, že na to,
aby sme sa stali lepšími, sa musíme najskôr nenávidieť.
Dôsledkom čoho som chcela svoje telo prispôsobiť tak,
aby ho svet čo najviac prijal.
Ale potom to bolo naozaj toxické a cítila som sa menejcenná.
Pokoj, ktorý vychádza z prijatia sa takej, aká som,
nemusí nutne znamenať začiatok alebo koniec cesty.
Ale keď som sa začala mať rada,
mala som viac lásky aj pre ostatných.
A teraz môj príbeh môže pomôcť iným ľudom
uvedomiť si, akí sú výnimoční.
DOSPIEVANIE - ČASŤ BEZ NÁZVU
- Kedykoľvek chceš, Athena. - V poriadku.
Volám sa Athena Nair. Mám 19 rokov.
Som umelkyňa. Rozprávam príbehy.
Myslím, že to je tá vec, ktorá spája všetky moje vášne,
rozprávanie príbehov prostredníctvom spevu alebo tanca
a spájanie sa s ostatnými.
Vyrástla som v Bay Area, Kalifornia.
Pozri, čo mám.
To považujem za domov. Ale študovala som v Bostone.
A celá moja rodina, okrem mojej mamy, otca a brata, žije v Indii.
Viete, ako indickí rodičia...
ATHENIN OTEC
...aby sme zapadli, presadzovali sme mainstream.
Musíš sa dostať na dobrú vysokú školu. Musíš byť inžinier, doktor.
Viete, vychádzať so spoločnosťou, ktorá tu je.
Ale žili sme v dome, kde bolo veľa indickej klasickej hudby
a tanca.
Začala som tancovať, keď som mala päť. Milovala som Kathak. Totálne!
Bola medzi svojimi ľuďmi a...
ATHENINA MAMA
...proste zbožňovala tanec. Cítila sa ako doma.
Kathak pochádza zo slova Katha, čo znamená rozprávať príbeh.
Dnes vám jeden poviem...
Prostredníctvom tanca som chcela vyrozprávať časť svojho príbehu.
V detstve som sa až tak nehanbila.
Milovala som jedlo.
Mala som rada jazyk, ktorým som hovorila. Nemala som problém s farbou svojej pleti.
Ako dieťa som chodila v plavkách.
Nosila som aj lehengu a ukazovala pupok.
Neriešila som to. Keď som bola malá, bolo mi to jedno.
Len ma fascinovalo, čo moje telo dokáže vytvoriť.
Cítila som sa silná.
Moje telo sa vedelo hýbať, vedelo vytvoriť emóciu.
Dokázalo vzbudiť emócie v druhých.
Ale potom sa začala puberta.
Myslela som si: „Fajn. Rastiem týmto spôsobom.
„Iní zase iným spôsobom.
„Častiam, ktoré rastú, sa pripisuje hodnota."
Po prvýkrát som rozmýšľala:
„Oh, možno by sa moje telo malo priblížiť určitému ideálu."
Desila som sa toho, že priberiem.
Aj v našej kultúre je bežné
a akceptované byť na seba tvrdý.
Očakávať veľa a, viete,
zapadnúť do určitých šablón.
Ako neustály vzťah medzi jedlom a cvičením...
aké správy im tým vysielame?
Bolo to asi vo štvrtom ročníku, keď ľudia začali hovoriť o BMI.
INDEX TELESNEJ HMOTNOSTI
PODVÁHA - OPTIMUM NADVÁHA - OBEZITA - EXTRÉMNA OBEZITA
Povedala som si:
„Ok. Vyššie BMI. Som tučná."
V šiestej triede to dorazilo.
ZÁBAVNÁ - OBĽÚBENÁ ŠTÍHLA
ATRAKTÍVNA SEXY
KRÁSNA KRÁĽOVNÁ!!!
Fičali sociálne médiá.
Veľa sa hovorilo o obočí,
o odstraňovaní chĺpkov. Tá fľaška s perami, Kylie Jenner.
Povedala som si: „Dobre, musím mať plné pery."
Uvedomila som si:
„Panebože. Moje telo vyzerá inak."
Buď to zmením, alebo sa budem musieť zmieriť s tým, že:
„Nebudem krásna."
V šiestej triede som sa naučila, že dievčatá chcú mať prsia.
„Čo? Myslela som, že tuk je zlý."
Bolo to také mätúce. Pýtala som sa:
„Kde mám mať tuk a kde nie?"
To bolo prvýkrát, čo som sa začala pýtať: „Čo je spoločnosť?
„Čo ma učí? Čo mám robiť?"
Len preto, že je žena,
bude čeliť v živote väčším výzvam.
Svet nie je taký spravodlivý, ako by sme chceli.
Na jednej strane som ju chcela chrániť,
na strane druhej som chcela, aby vedela, že tak to vo svete chodí.
Išla som na drahú súkromnú školu. Diéty boli veľmi populárne.
Uvedomovala som si: „Dobre, jedlo, ktoré dám do svojho tela,
„ovplyvní to, ako vyzerám?"
Nemala som viac z jedla radosť.
Necítila som sa krásna.
Ľúbila som grilovaný syr.
A v istom momente som si povedala: „Už viac nemôžem.
„Ak budem jesť grilovaný syr, skončím."
Niektoré moje kamarátky očividne držali hladovky.
Veľmi sa to popieralo.
„Poruchy príjmu potravy tu nemáme.
„Týka sa to pár ľudí, mňa nie."
A ten chorý hlas zosilnel:
„Možno mi je teraz zle,
„hanbím sa za seba a neužívam si jedlo."
„Ale stojí to za to,
„pretože budem úspešná, pekná a prijatá."
Veľmi som sa obmedzovala.
Bála som sa a celý deň som nejedla.
Prehnane som cvičila...
a aj tak som videla rastúci tuk.
Mala som ťažkú telesnú dysmorfiu. V zrkadle som sa
videla úplne inak.
Pamätám si, ako som sa snažila dostať na určitú váhu
a keď som ju dosiahla... „Stále sa mi nepáči, ako vyzerám."
Ten kritický hlas bol taký silný.
Bola som naozaj chorá.
VEĽMI PEKNÁ!! NÁDHERNÁ!!!
A je hrozné, že spoločnosť to posilňuje mnohými spôsobmi.
„Vyzeráš výborne. Schudla si."
Tak som pokračovala. Asi práve to ľudia odo mňa chcú.
Obmedzovať sa.
Bola som menšia a menšia.
Stále som sa cítila na omdletie.
Bola som taká vyčerpaná.
Trýznila som svoje telo. Odtrhlo ma to od života.
Bolo to strašidelné.
Veľmi jasne si spomínam, ako mi jedna kamarátka povedala:
„Toto musí prestať."
Išla k poradcovi. Najskôr som bola rozčúlená.
„Ako si mohla?"
Ale som viac než vďačná, že to urobila.
Videla, ako som sa trápila, a uvedomila si, že potrebujem pomoc.
Takže Athenina kamarátka zo školy upozornila školského poradcu,
že Athena... nejedáva obed.
Potom nám poradca zavolal
a vtedy sme vedeli, že je to naozaj problém.
Pomohli sme jej vyhľadať odborníka na výživu, terapiu.
Podporili sme ju v učení.
Bola som taká rozrušená. Bolo to veľmi nové a šokujúce.
Najviac ma prekvapilo, ako hlboko ju to zasiahlo.
Cítila sa z toho tak... neisto.
Cítila som sa veľmi osamelo.
S rodičmi sme boli za
návštevu školského psychológa.
Prvá časť bola hrozná.
Uzdravenie prebieha v mnohých fázach. Nie je to priame.
Musela som jesť a cítila som sa hrozne.
Bol to spôsob, ako upokojiť mojich rodičov
a priateľov, aby sa o mňa nebáli.
Stále som bola tak nastavená:
„Všetko je pre druhých."
Stále som verila tomu, že mám menšiu hodnotu
ako moji štíhli kamaráti.
V tom čase sa tanec a pohyb
stali ťažšími, keďže boli spojené s obmedzovaním.
Stále som nadávala na svoje telo... Aj keď som jedla riadne,
hovorila som si: „Ale moje telo je nanič. Prečo takto vyzerám?"
„Dobre. Toto je môj údel v živote.
„Myslím, že som len... Vždy sa budem cítiť menejcenná.
„Ľudia ma nebudú mať radi.
„Budem sa musieť viac snažiť, aby ma ľudia nejak prijali."
Bolo to ako rezignácia.
Vtedy som začala trpieť depresiou.
Zo všetkého sa vyvliekala. Vôbec nechcela byť
spoločenská, čo sa jej vôbec nepodobalo.
Boli časy, keď...
proste nechcela rozprávať.
Cítila som, že som zlyhala.
V žiadnom smere som sa necítila hodnotne. Považovala som sa za bremeno.
Bolo to naozaj temné obdobie.
Je to ako byť vtiahnutý do priepasti, však?
Nevedeli sme, či príde domov.
Chceli sme ju mať pri sebe...
často sme boli bezradní.
A len sme sa modlili, aby to prekonala.
Nikto mi nepovedal, že pri uzdravovaní sa môžete
začať mať rád a prijať samú seba.
Kamarátka mi odporučila knihu Lindy West, Nahlas.
Vaša kniha je veľmi dojemná a sčasti veľmi vtipná.
Jasne ste napísali, že chcete, aby vás nenazývali veľkou,
ale tučnou.
Nie je zlé byť tučný.
Myslím, že je to len opis. Ako vysoká alebo blondínka.
Nechcem, aby si ľudia mysleli, že musia použiť eufemizmus
aby pomenovali moje telo, čiže mňa. Ja som moje telo.
To bolo prvýkrát, čo som počula „tučná" nie ako urážku.
Viete, dlho som to počúvala ako urážku.
„Panebože!"
Tak isto, ako keď sa povie: „Dobre, ty si nízka alebo vysoká."
„Si brunetka, blondínka." „Dobre, ty si tučná, štíhla."
Pýtala som sa: „Panebože. Prečo ma to nenaučili skôr?"
AKO MILOVAŤ SVOJE TELO
Naozaj som uzdravila, keď som objavila body positivity
a celé to hnutie.
POCITOVÉ JEDENIE
89 % ČITATEĽOV ZAŽILO KRITIKU
Bolo toho veľa. Tučnofóbia.
Veda za zdravie v každej veľkosti.
NADVÁHA A ZDRAVIE?
BMI nevytvoril lekár
ani osoba so zdravotníckymi skúsenosťami.
BMI JE FIASKO
Raz sme mali na strednej
vyplniť hárok s naším BMI a zdieľať ho s ostatnými.
Pamätám si, že moje BMI bolo príliš vysoké.
Myslela som si: „Dobre, teraz čo?
„Poviete mi pred celou triedou,
„že musím schudnúť?"
Chápete, je to chúlostivé.
BMI nie je meradlom zdravia.
Je to štatistika z 19. storočia robená na Francúzoch a Škótoch.
Myslím, že sme urobili pokrok v odbúraní
pseudovedy, eugeniky a podobne. Ale pri hmotnosti a zdraví sme sa zasekli.
Je veľa lepších meradiel zdravia.
Všetko, čo som sa naučila, som podrobila skúmaniu.
NEŽIJEŠ, ABY SI PLATIL ÚČTY A CHUDOL
Zmenila som feed.
ĽUDIA PROTI DIÉTAM
Sledovanie aktivistov.
SEXY DIEVČA LETA
SOM SEXY STÁLE
Ľudia rôznych veľkostí, farieb, tvarov a identít.
„Panebože.
„Títo ľudia sú šťastní vo svojom tele. To je neskutočné."
MÁM SKVELÉ TELO
Psychologický efekt zmeny feedu bol obrovský.
Mám budúcnosť. Ľudia ako ja majú budúcnosť.
KAŽDÁ ČASŤ TVOJHO TELA JE KRÁSNA.
„Moje telo je také hodnotné. Môj život je taký hodnotný."
Zamerala som sa na body positivity.
VEDELI STE...
A potom sa mi začalo meniť telo. Bola som naozaj nadšená.
A potom som počula komentáre od ľudí.
Zdá sa, že sa snaží, aby všetci boli tuční
a ona nemusela schudnúť.
„Chceš nás tučných."
Len hľadá výhovorky, aby mohla byť lenivá.
„Nezaujíma ťa šport."
Asi je to pre ňu dobré, ale nie pre mňa.
Voči tomuto úžasnému hnutiu je veľa nenávisti a odporu.
Dostali strach, a tak sa začali oháňať.
Sťažilo to môj postup.
Ale potom som si našla cestu k tejto skvelej organizácii...
BODYPOSITIVE
Body Positive je to, čo mi naozaj ukázalo smer.
Bolo to koncom strednej školy.
Spomínam si na jeden významný moment na workshope Body Positive.
Našou spoločnou prácou bolo získať späť svoju krásu.
MAJ RÁD SVOJE TELO ŽI SVOJ ŽIVOT
Robili sme aktivity na znovuzískanie krásy.
Vysmievali sa z farby mojej pleti.
a moja krása je farba mojej pleti.
Bolo to naozaj výnimočné a dôležité.
Vysmievali sa mi pre dvojitú bradu.
Moja krása je dvojitá brada.
Pamätám si, ako som čakala, kým sa dostanem na rad.
„Panebože.
„Tak dlho to bolo pre mňa veľkým problémom."
Ten moment, keď som vyhlásila svoju krásu pred ľuďmi bol naozaj ťažký.
A spomínam si, že som sa bála, až dokým som nevyslovila tie slová.
Vysmievali sa mi pre moje rolky na bruchu.
Moja krása sú...
brušné rolky.
Len čo to vyslovíte, je to silné.
Znie to tak banálne, ale ten moment bol veľmi dôležitý.
Tento workshop mi jednoznačne zmenil život,
ale môj boj ešte nebol vyhratý.
Tie pocity hanby a neistoty sa u mňa objavujú stále.
Mala som v hlave pravidlá:
„Oh, pokiaľ mám rolky na bruchu, nebudem nosiť tieto veci.
„Ak ich mám, nemôžem to nosiť."
Takže som bola vystrašená.
Ale rozhodla som sa riskovať.
A uvedomila som si, že musím žiť vo svojom tele.
Čo vlastne môžem stratiť tým, že sa oslobodím?
Videla som príležitosť mať sa rada
a možno aj pribrať počas tejto cesty
a byť s tým úplne v pohode.
Krása môže znamenať hocičo.
Každý chce byť krásny svojím spôsobom.
A ak to niekomu zoberiete, môže to spôsobiť veľa problémov.
Myslím, že keby sa to bralo tak, že:
„Moje telo je krásne také, aké je."
Krása nemá len jednu podobu. Jednu farbu pleti ani veľkosť.
Pretože to nikto nemôže určiť.
Symbolizácia je silná, pretože ten, koho vidím,
je ten, o kom si myslím, že vyhovuje a uplatní sa vo svete.
Ľudia sú v šoku, keď ako 19-ročná vyhlásim, že mám rada svoje telo.
A nesnažím sa schudnúť. Pýtajú sa: „Ako to robíš?"
„To by nás mali učiť od prvého dňa."
Komunita bolo pre mňa veľmi dôležitá.
Mať okolo seba ľudí, ktorí bojujú za rovnakú vec.
Znovu objaviť radosť z tanca.
Moje prvé sólo Kathaku bolo obrovským míľnikom.
A bolo to po tréningu Body Positive.
Dokázala som byť v danom okamihu,
takže to bolo oveľa viac o mojom vzťahu k tancu,
než o vplyve tanca na moje telo.
Chorý hlas v mojej hlave sa stal takým silným,
pretože som bola posadnutá tým, aká som chcela byť chudá,
namiesto sústredenia sa na ten vnem.
Znova som sa začala hrať s jedlom a užívať si ho.
Byť z jedla nadšená a nebáť sa ho.
Ako vôňa jedla a radosť.
A také to detské nadšenie, keď si idete dať zmrzlinu,
lahodné jedlo alebo šťavnaté ovocie.
Áno, jedlo je palivo, ale je to aj radosť, kultúra a rodina.
Spája ľudí.
Takže možno sme hladní po teple, pohodlí alebo komunite.
Obyčajne, keď ľudia povedia: „Uf, nechala sa uniesť."
Je to o žene, ktorá pribrala.
"Dobre, nechala sa... To znie skvele!"
Vyslobodiť sa z nejakých okov, to znie super.
Chcem to.
Chcem nájsť ľudí, ktorí to tiež chcú.
„MOJE TELO"
Celá moja predstava a môj sen o budúcnosti sa začína otázkou:
„Čo ak nemusíte nenávidieť svoje telo, predtým než ho začnete milovať?"
Je zvláštne prezerať si spätne fotky. Bola som krásne dieťa.
Plné radosti. Neverím, že niekto mi to mohol zobrať.
Vidím tú iskričku v mojich očiach. Je hrozné, že som sa cítila taká škaredá.
Nikdy si svoju sebaúctu nespájajte s tým, akí ste sa narodili.
A nikdy tomu svoju sebaúctu nepripisujte.
Keby som mohla zdôrazniť túto správu
skôr, urobila by som to.
Stále ešte nie je dospelá, ale boli chvíle,
keď som sa od nej veľa naučil, viete?
- Stále sú. - Áno.
My všetci. Veľmi ju ľúbime. Čokoľvek robí.
Áno, všetci sme na ňu hrdí.
Ľudia mi často hovoria: „Nie si bacuľatá.
„Nie si tučná. Si krásna." Odpoviem: „Môžem byť oboje."
Každý môže byť oboje a všetkým. Tvoje telo je tvoje telo a to sa zmení.
Vaše blaho závisí na mnohých aspektoch.
Takže potrebujeme prijatie a lásku. V prvom rade od nás samých.
Bolesť, ktorá tam bola, keď som mala 13, tam stále je.
Len som s tým pracovala. A rany som doslova obviazala.
Všetky tie strachy, ktoré sa týkajú body positivity a lásky k sebe,
tie sa liečili a naďalej sa musia liečiť.
Moje telo je moje a to je krásne.
Je jedinečné byť tu a teraz.
- Moja krása sú moje strie. - Moja krása je môj nos.
Moja krása je, že som vysoká, hlučná a každý zbadá, keď vkročím do miestnosti.
Moja krása je, že som emotívna.
Moja krása je práve to, kým mám byť.
Moja krása spočíva v tom, že dokážem porozumieť iným.
Moja krása je moja pleť.
Moja krása je moja kultúra
Moja krása je fakt, že v škole dvíham ruku.
Moja krása je usmievať sa viac ako ktokoľvek iný.
Moja krása sú moje prirodzené vlasy, od Boha daná tmavá pokožka a moje srdce.
- Ďakujem za vypočutie. - Áno!
Preklad titulkov: Lívia Šiculiaková