Dospievanie má mnoho tvárí.
Dospievanie je nepredvídateľné.
Dospievanie je šanca zmeniť svet.
KONIEC MENŠTRUAČNEJ CHUDOBY BEZ SPRAVODLIVOSTI ŽIADNY MIER
Dospievanie bolo...
NEZABÍJAJTE NÁS!
Máme silu a zodpovednosť.
BIELY DOM
Počúvajte nás!
- Dospievanie je... - Búrlivé.
- Trápne. - Mätúce.
- Zložité. - Krásne.
Povinné.
Dokázali sme to!
DESAŤ PRÍBEHOV
O ODVAHE
BYŤ SAMÝM SEBOU
DOSPIEVANIE
Ako dieťa som žil v Nebraske a spával na gauči.
Myslel som, že to je môj život.
Stále sme sa sťahovali, nechávali všetko za nami.
Obávali sme sa toho,
čo príde ďalej.
Chcel som uniknúť z toho kolobehu chudoby.
Dúfam, že sa môj príbeh dostane k ľuďom,
ktorí by sa chceli dostať niekam inam.
V živote sa vám stanú rôzne veci...
ale vždy existuje druhá strana.
Osemnásť Alfa, klapka dva.
KULTÚRNY DOM
Idem? Dobre. V prvom rade, ďakujem všetkým za zdieľanie príbehov.
Bolo to neuveriteľné. Všetci ste veľmi inšpiratívni.
Ďakujem, že počúvate ten môj. To je ono! Nebudem ešte plakať.
Je to v poriadku.
Takže, volám sa Gavin. Mám 22. Som zdravotný brat.
Vyrastal som v Nebraske a Colorade.
Gavin mal vždy prenikavé oči.
Boli ako oči vystrašeného jeleňa.
Ale nebol skutočne vystrašený, len počúval...
GAVINOVA PORADKYŇA
... naozaj vás počúval.
Prišiel z nestabilného prostredia a ja som vedela, že jeho život pôjde
jedným či druhým smerom.
Mám spomienky,
ktorým som až donedávna nerozumel.
Moja najstaršia spomienka je z Nebrasky.
Jedol som ovsené vločky
a len si pamätám, ako moja mama prišla dole a povedala:
„Gavin, odchádzame."
Ďalej si pamätám cestu autom.
Môj brat sedel vzadu vedľa mňa.
Mama šoférovala. Cigareta v jednej ruke,
telefón v druhej.
Riadi kolenom a sme ako na úteku.
Keby ste sa spýtali môjho otca,
povedal by, že nás uniesla
a zobrala od neho preč. Keby ste sa spýtali mojej mamy.
povedala by, že nás chránila. Myslím, že toto napätie
vystihovalo začiatok môjho života.
Krátko nato sa rozviedli.
Všetky moje rané spomienky pochádzajú z Nebrasky.
S mamou som býval striedavo
od pondelka do štvrtka,
a s otcom v piatok, sobotu, nedeľu.
V otcovom dome
bol obrovský dvor s veľkou záhradou.
S bratom sme radi behali v kukuričných poliach.
A moja mama...
žiť s ňou bolo trošku odlišné.
Bola vyučenou ošetrovateľkou, ale stále menila práce.
Bolo úplne jasné, že má problémy s peniazmi.
Mal som pocit, že otec bol nešťastný
z maminho životného štýlu, a nakoniec sa oženil s inou ženou.
Presvedčila ho, aby si nás zobral do plnej starostlivosti.
Bolo to naozaj ťažké v rodinnom živote...
a myslím, že...
ten proces bol veľmi nákladný.
Mama nezvládala platiť šeky,
a teraz mala platiť právnikov,
a...
to len viedlo k finančnej katastrofe.
Vždy nás vyhodili.
OZNAM O VYSŤAHOVANÍ
SKLADBA 3. ROČNÍKA
„Zbaľ si ruksak. Zbaľ čo môžeš,
„odchádzame na iné miesto."
Každý ďalší dom bol horší než ten predošlý.
Nakoniec sme skončili v hoteli.
Otec mal problémy s alkoholom...
zhruba v tom čase skončil na odvykačke...
a jedného dňa...
nás mama prišla vyzdvihnúť...
„Ideme do domu pre bezdomovcov...
„dnes."
A ja že: „Panebože."
V okamihu
sa všetko rozpadalo.
Ísť do domu pre bezdomovcov bolo celkom desivé.
Veľa ľudí spalo v očíslovaných posteliach.
Na poschodí boli akési byty,
kde mohli žiť rodiny s deťmi.
Povedala: „Neboj, budeme tu
„na víkend a...
„odteraz sa to zlepší."
Cítil som sa naozaj nesvoj...
a skutočne veľmi nepríjemne.
Neboli sme tam na víkend. Ostali sme tam 11 mesiacov.
Nechceli sme, aby nás videli nastupovať na autobus
z domu pre bezdomovcov.
Prešli sme jeden blok k parkovisku
a tam nás vyzdvihli.
Hanbil som sa, že mám menej alebo že som menejcenný.
Škola bola akýmsi únikom
a bolo to miesto, kde som mohol byť sám sebou a dieťaťom.
Škola mi celkom šla.
Keď sme robili testy,
zobrali moju výslednú tabuľku, a bolo to
nadpriemerné...
...v štandardizovanom teste. Povedali mi, že som výnimočný.
GAVIN PRIEMER
Pamätám si, že jedna pani z domova sa na to pozrela a povedala:
„Sakra, Gavin, ty si múdre dieťa." A ukazovala to cudzím ľuďom.
„Pozrite sa na toto dieťa." Vravel som si: "Fíha, možno som výnimočný.
Jedného dňa sme opustili tento domov
a nasťahovali sme sa k mame a jej priateľke.
Ale bol to násilný vzťah.
Mama začala piť...
bola veľmi agresívna. Bila sa s priateľkou.
Môj vzťah s mamou sa zhoršil.
Otec sa dostal z odvykačky a odišiel do Colorada.
Nakoniec chcel obnoviť vzťah so mnou a bratom.
Vypracoval plán, ktorý som našiel po rokoch.
MÔJ 15 ROČNÝ PLÁN
Bol to plán...
VZŤAHOVÉ CIELE FITNESS
DÔCHODKOVÝ PLÁN
...ako vybudovať vzťah so svojimi deťmi.
SPOJENIE S GAVINOM LETÁ SO MNOU
Stálo v ňom: „O 15 rokov bude mať 22," čo mám teraz.
GAVIN BUDE KONČIŤ ŠKOLU
„Snáď s ním budem mať dobrý vzťah."
Bolo to mimoriadne hlboké, premyslené...
a práve to ma presvedčilo,
že mu môžem odpustiť.
Zvládol to takým spôsobom,
že som mu mohol veriť, a zdal sa byť istotou,
po ktorej som naozaj túžil.
A tak sme sa s bratom presťahovali za otcom do Colorada.
Myslel som, že to bude oveľa lepšie.
A nejaký čas mal naozaj slušnú prácu.
Neboli sme bohatí, ale mali sme čo jesť.
a jedával som pravidelne.
Po prvý raz som mal čerstvé ovocie, zeleninu.
Všetko to, čo som dlho nemal.
Chodil som vtedy na druhý stupeň základnej školy.
Mal som kamarátov.
Bola to otočka o 180 stupňov.
Gavin prišiel a rozprával o tom, ako sa zmenil.
Presťahoval sa z Nebrasky do Colorada a bol v novej škole s novými ľuďmi.
Nikdy ma neopustil počas obeda.
Vedela som, že Gavin bude vždy ako môj tieň.
Vždy ma bola ochotná počúvať
a bola naozaj dobrá poslucháčka.
Viete povedať, keď niekto naozaj počúva, pretože...
pýtala sa naozaj dobré otázky.
Zároveň som bojoval s tým, že som gay.
Môj otec bol nábožný človek, veľmi konzervatívny,
hrával futbal a, viete,
myslím, že takých chcel mať aj svojich synov.
Nesúhlasil so životným štýlom homosexuálov.
Nechcel som stratiť svoju stabilitu
a dlhý čas som sa pýtal: „Som ochotný zaplatiť za tento komfort
„životom v utajení?"
Najprv som to povedal Natalie.
Šiel som za ňou a povedal: „Musím ti niečo povedať."
Keď už som sa na to chystal, myslel som si: „Prečo jej to hovorím?"
„Nepríde jej to divné?"
Povedala: „Ďakujem, že mi to hovoríš,
„veľa to pre mňa znamená."
Mať učiteľa na škole, ktorý povie, že je v poriadku, kým ste.
„To nič nie je a som na teba hrdá."
Znamenalo to veľa.
V tom čase sme si s otcom začali akosi...
nerozumieť.
Jedného dňa sme sa tak trochu pohádali a on povedal:
„Viem, kto si, a toto nie si ty."
A povedal som: „Oh, ty ma nepoznáš."
Nechcel som mu to povedať do očí, takže raz večer, keď spal,
som mu poslal správu.
Bola naozaj dlhá.
V podstate príbeh o tom, že som gay.
Keď som sa zobudil, mali sme naozaj nepríjemný rozhovor.
Povedal:
„Možno je to len fáza."
Myslím, že naozaj nechcel veriť, že jeho syn je gay.
„Chceš to všetkým povedať? Musíš?
„Musíš s tým vyjsť von?"
Odvtedy to bolo s otcom akési zvláštne
a trochu trápne.
Naozaj mi nerozumel.
V jednom momente mi povedal, že mal pocit, akoby žil s cudzincom.
Nemali sme veľa spoločného a odlúčili sme sa.
Začal som trpieť depresiou, úzkosťou.
Všetko to malo pôvod minulosti
a vždy som si neuvedomoval, že nebolo normálne sa trápiť.
Nemusíte žiť život, ktorý je plný trápenia.
Uvedomil som si, že asi potrebujem pomoc odborníka
a je v poriadku sa s niekým porozprávať.
Terapia bola mojím najlepším životným rozhodnutím.
Mal som školského terapeuta.
Zistil som, že mám v sebe veľa problémov
z obdobia dospievania.
Pretože som si neuvedomoval, ako veľmi to ovplyvňovalo môj život,
vzťahy s ľuďmi, a to, ako som sa vnímal.
Terapia mi to pomohla odhaliť a naučila ma techniky zvládania.
Takmer nič nie je lepšie ako beh.
Je to veľmi terapeutické a silné...
som šťastný a potom mám pocit,
že zvládnem životné situácie.
Otec začal mať zdravotné problémy.
Bojoval s cukrovkou.
Mával závraty a potom začal strácať zrak.
Stále chodil po doktoroch, až dokým
nemohol pracovať,
a teda platiť účty.
Bol taký hrdý, že nechcel prijať pomoc od štátu,
hoci sme ju tak potrebovali.
Začal to riešiť pitím.
Pamätám si, že som bol stále hladný.
Znova bola mojím útočiskom škola.
Natalie mi pomohla pochopiť,
že existujú štipendiá. Škola vám ide veľmi dobre
a ľudia vám za to budú platiť.
Nemohol svojmu otcovi pomôcť.
Rozprávali sme sa
o všetkých jeho možnostiach.
O jeho potenciáli,
o tom, čo bude po strednej.
Na konci juniorského ročníka som si začal uvedomovať,
že vzdelanie je šancou dostať sa z chudoby.
BUDEM ZDRAVOTNÝ BRAT
Posledné školské leto som mal viacero prác,
aby som našetril, čo sa dalo.
Mal som prácu,
ale nepokrylo to všetky účty. Boli sme v dlhoch.
Tesne pred začiatkom školy som povedal otcovi:
„Nevychádza nám to."
„Nemáme peniaze. Možno budem musieť odísť zo strednej.
„Vieš, že nemáme na výber..."
Odvetil: „Netráp sa tým, dobre?
„Som tvoj otec. Ja som ten, kto sa stará o peniaze
„a rozpočet. Zvládneme to.
„Dokážeš to.
„Dokončíš školu."
Tak som opustil svoje dve zamestnania.
Škola bola naozaj podstatná.
ŠTUDENTSKÁ RADA
Musím pokračovať,
nech sa deje čokoľvek. Veci okolo mňa sa rozpadávali.
Ak sa nedostanem na dobrú školu, ak nedostanem štipendium,
aspoň som sa o to pokúsil.
Začiatkom posledného ročníka som si začal podávať prihlášky.
Mojím snom bolo študovať v New Yorku.
Súčasťou prijímačiek bola esej. Písal som o svojich potrebách
niečo dokázať. Sebe, ako aj komunite.
Už som nechcel byť chudobný.
Nemyslím, že niekto chápal,
čo sa dialo doma. Myslím, že ani ja som si neuvedomoval
ako veľmi bol chorý.
Jedného dňa otec povedal:
„Dnes večer určite príď domov.
„Dáva mi to nádej, keď si tu."
Spravil som záverečné skúšky a išiel som domov...
prišiel som okolo 15:45...
našiel som ho mŕtveho.
Áno, bolo to veľmi...
zdrvujúce.
VEĽKÝ OCKO
Môj otec zomrel.
Nevedel som, čo so mnou bude.
Nie...Nikto to naozaj nechápe, viete?
Zavolal som bratovi
a on obvolal celú rodinu,
keďže... ja som bol v šoku. Naozaj v šoku.
Nečakal som to.
Súdny lekár sa ma spýtal:
„Koľko máš rokov?" Hovorím: „Mám 18." Už mesiac som mal 18.
Zavrel svoj zápisník a povedal: „Je mi to tak ľúto."
To bolo všetko. „Čo budem robiť?"
Povedal: „Môžeš robiť čokoľvek, ísť hocikam.
Cítil som sa...
akoby...
sa môj život rozsypal.
Ostal som úplne bez opory.
Stále som bol na strednej. „Kam pôjdem,
„keď nemám nikoho, kto mi povie, kam ísť?"
Bolo to ako bežať po moste.
Cítil som, že som blízko k cieľu,
teda dostať sa na výšku.
Naozaj som to bral ako vec, ktorá ma niekam dostane
a dá mi šancu na život. A ten most spadol.
Bolo však veľa ľudí, ktorí ma chytili.
Prílev podpory, ktorý som dostal od študentov,
učiteľov. Ľudí, ktorí sa zaujímali.
Celá moja komunita stála pri mne a bolo tam toľko ľudí,
ktorí ma podržali...
PRÍPRAVA JEDLA PRE GAVINA
...začalo sa to jedlom...
MÁM ŤA RÁD GAVIN!
...varili mi trikrát do týždňa.
Hovorili: „Čokoľvek budeš potrebovať.
„Ak sa chceš porozprávať. Poplakať si. Čokoľvek."
Zmaturoval som najlepšie z triedy
vďaka ľuďom, ktorí stáli pri mne.
A dostal som plné štipendium na výšku, ktorú som chcel.
Bolo to šialené.
Plakal som, keď som dostal to štipendium.
Smútil som, keď mi napadlo,
že otec sa už nedozvie,
že to všetko stálo za to, dostal som sa na výšku
a bude to dobré.
Hovorieval: „Aj keď sa most pod tebou prepadá,
„vždy existuje cesta."
Teraz tu stojím
doslova vďaka podpore, ktorej sa mi dostalo.
Stovky ľudí tu boli pre mňa
za posledných šesť rokov, a hlavne posledných šesť mesiacov.
Ďakujem za nás všetkých za podporu
pri tejto zložitej skúsenosti zvanej dospievanie.
Dúfam, že si budete pamätať svoju hodnotu a schopnosť dosiahnuť všetko,
čo naozaj chcete.
Je nevyhnutné pochopiť,
že život je ťažký.
Ste unavení, zrazení, a chcete si len oddýchnuť.
Vtedy je ťažké pokračovať, ale práve to oddeľuje váš úspech
od vášho zlyhania, vaša schopnosť ísť ďalej.
Vstať a ísť ďalej chce odvahu.
Nie je to ľahké.
Vždy sa rozhodnite pokračovať.
Ďakujem.
Dokázali sme to!
Hurá!
Bol som pripravený.
Pracoval som na tom. Čakal som na to.
Takže som dal výpoveď, odišiel z bytu
a presťahoval sa do New Yorku.
Keďže som videl, aký bol otec chorý a aké mala moja rodina
problémy so zdravotníctvom...
naozaj som cítil, že by som s tým niečo mohol urobiť.
„Ak sa stanem zdravotným bratom, nikto z mojej rodiny
„nebude musieť premýšľať, ako sa o seba postarať. Alebo:
„čo sa s nimi deje."
Snívajte vo veľkom, jasne a zmeňte svet.
Beriem svoju profesiu, aspoň teraz,
ako: „ak zmeníte život jednej osobe, zmeníte svet."
Môžete sa ocitnúť v situácii, nad ktorou nemáte kontrolu,
aj keď ste napríklad neurobili nič zlé,
cítiť sa veľmi zahanbene.
Bol som len dieťa, viete? Teraz si myslím,
že som sa nemal za čo hanbiť.
To je asi všetko.
Toto stretnutie sme začali tézou,
pomáha podeliť sa o svoj príbeh?
Pomáha počuť príbeh niekoho iného?
Nevedeli sme, čo sa stane.
Chceli sme len povedať príbeh o tom, aké je to byť mladý,
ale chcem počuť od vás, aká bola táto skúsenosť.
Bol to úprimne môj najsurrealistickejší zážitok.
Priznávam, bola som veľmi nervózna.
Bolo to pre mňa nové, ale keď sme počúvali všetky tie príbehy,
mali sme takmer rovnaké pocity.
Nebudem klamať, veľmi som sa bála:
„Ja nebudem v telke..."
Nie, naozaj, odhaliť sa celému svetu,
pretože som mala veľký pocit viny a hanbila som sa to odkryť,
nie pred vami,
ale pred každým, kto to uvidí, je strašidelná vec.
Ale sediac tu a počúvajúc
nás všetkých, mi došlo,
že tú hanbu je možné zmyť.
Čím viac som rozprávala, čím viac počúvala,
tým bola menšia.
Niektoré veci o dospievaní platia univerzálne.
Všetci sme hľadali spojenie, smer, lásku, rast.
Stále myslím na to, viete: „Aké by to bolo, ak...
„ak by nebolo na svete tej hanby? Ak...
„Ak by sme žili
„vo svete, kde sa deti najskôr seba nenaučili nenávidieť,
„ale ostali by sme pri tej láske?"
Cítim po tomto veľkú nádej.
Veľkú.
Neviem sa dočkať, kým všetci uvidia každú z týchto epizód,
pretože to prehovorí aj k ľuďom, ktorí nie sú trans.
Moja epizóda nie je len pre trans ľudí.
Každý si z toho môže niečo zobrať.
Všetci sme si prešli rôznymi vecami,
ale naše skúsenosti tým nie sú menej platné.
Netreba podceňovať svoje pocity
pre nejaké naše výhody.
Všetci máme nejakú výhodu.
Nie sme len ľudia ukazujúci svoju traumu.
Kritika hovorí,
že sme tu preto,
aby sme získali potlesk. To je nezdravé.
Viete, ale toto sú kroky, ako sa niekedy môžete
uzdraviť.
Moja obľúbená vec na tomto projekte je,
okrem možnosti byť vypočutý, že sa to nekončí smutne.
- To je veľmi dôležité... - Áno.
- ...pre projekt... - Áno.
... a ukázať, že tieto príbehy sa nemusia skončiť smutne
a ani neskončili smutne pre nás.
Takéto vzťahy sme dokázali nadviazať preto,
že sme boli nútení
byť extrémne osobní.
Myslím, že je naozaj oslobodzujúce vedieť, že nie ste sami.
Cítil som veľkú úľavu,
keď za mnou po mojom rozprávaní prišli ľudia,
a povedali: „Rozumiem ti."
Odvetil som: „Ďakujem."
Myslím, že kvôli tomu sme to spravili. Chcem, aby si to ľudia pozreli
a tiež cítili úľavu.
„Neverím, že to niekto zažil, myslel som si, že som jediný
„kto sa tak kedy cítil."
- Som tak rada, že som vás stretla. - Áno. Bolo to skvelé.
Ďakujem.
Skupinové objatie!
Dospievanie má mnoho tvárí.
Dospievanie je nepredvídateľné.
Dospievanie je búrlivé.
Dospievanie je zložité.
Zistenie, že viete, kto ste, ale neviete, kým sa stanete.
Dospievanie je protestom.
Dospievanie je nárokom na omyly.
Je trápne, ťažké.
Dospievanie vie byť veľmi osamelé, ale každý si tým prejde.
Neviete, čo život prinesie.
Naučíte sa veľa o sebe a o tom, kým chcete byť.
Uvedomíte si, že svet sa netočí okolo vás,
ale vaše potreby sú stále dôležité.
Nie ste na svete sami, ako to možno cítite.
Dôležité je nájsť si komunitu.
Dospievanie je povinné, ale dostanete sa cez to.
Preklad titulkov: Lívia Šiculiaková