Имало едно време в едно далечно село
старец и старица.
Те нямали деца и били много самотни.
Но един ден, докато жената перяла дрехи на реката,
течението довлякло огромна праскова.
Когато жената и мъжът я разрязали,
с изумление открили малко момче в нея.
Решили да го нарекат Момотаро,
"прасковеното момче".
Старецът и старицата много обичали момчето
и го възпитали добре.
Един ден обаче
храбрият Момотаро тръгнал да се бие с жестоки демони.
Добре ли си? Къде беше?
Защо не се обади? Пропусна представлението.
Изникна проблем в работата.
Голямо разчистване. Никой друг не можеше да остане.
Какво се е случило?
Шегуваш ли се?
Дошъл си пиян?
Маса.
Няма да ме разбереш.
Когато нещо, за което милееш, отиде по дяволите, много боли.
Но на теб не ти пука за нищо.
Майната ти, как да не ми пука!
Ако ще ме обиждаш, поне го направи на английски.
Или ти пък научи японски.
Кажи му, че си закъснял и си гледал най-отзад.
Няма да лъжа.
Нека свиква с разочарованието.
Не може вечно да го щадиш.
Това, че си имал лош ден, не е оправдание.
Мамо.
- Мамо. - Сузи?
Сузи.
Наближава спирката ни.
ПО РОМАНА НА КОЛИН О'СЪЛИВАН
Скоро ще сме в дома на семейството ми.
Хващаме влака и сме там, живи и здрави.
Какво има?
Влакът, който минава покрай фермата, явно вече не се движи.
Изобщо ли?
- Ти не знаеше ли? - Сигурно е нещо ново.
Може ли да се обадиш на семейството си и някой да ни вземе?
Със сигурност биха ни взели с Роузи, трактора на чичо ми.
Много ще ти хареса.
Само че не можем да им се обадим, че сме дошли.
Нямам обхват.
А ти?
Какво ще правим?
Следващият влак на обратно е чак на сутринта.
Да тръгнем пеш? Само два часа път са.
- Те не знаят ли, че идваме? - Ами тръгнахме набързо.
Този от влака ли слезе?
- Не знам. - Лидарът ми забива от студа.
Откъде се взе този?
Мамка му, лошо!
Колко ще вървим?
Не ми се иска да съм лошата,
но е хубаво да обсъдим вариантите, преди да слушаме…
Ехо? До теб съм, сляпа ли си?
Не сме готови за дълъг преход.
- Гласувам с "не". - Добре, а тогава какво предлагаш?
Да нощуваме тук и да умрем от студ?
Или да ни убият гадовете, които тарашиха дома ми?
За бога, поне едно нещо да е наред!
Ще активирам сцеплението на гумите си.
Супер, тогава да вървим.
Норико-сан.
Извинявай, че идвам неканена.
Изгубих си устройството.
Реших, че може да ти се играе шоги.
Празнуваме рождения ден на внука ми.
Щях да те поканя.
- Но реших, че може да имаш… - Други планове ли?
Да, имах натоварен ден.
Поздрави Рику-кун от мен.
Много добро момче е.
Е, тогава ме извини.
Сузи-сан.
Какво беше това?
Нищо не чух.
Сигурно катеричка.
Мислех по въпроса кога е сключена застраховката.
Сякаш бащата на Маса е знаел за катастрофата.
Стига! Говорихме за това. Няма да научим истината.
Пикае ми се. Колко има още?
Може би още два часа?
Ти каза общо два часа. Тази пътека ли трябваше да хванем?
- Разбира се. - Сигурна ли си?
Този въпрос ме обижда.
Тук съм играла на жмичка с братовчедите си.
- Познай кой биеше винаги. - Извинявай.
Ще пикаеш ли? Аз ще набера зеленина за после.
Ще ме пазиш ли някой да не ме убие, както съм по гол задник?
Нашият водач в гората не ми вдъхва доверие.
Нямаме избор, засега трябва да й се доверим.
Нима?
На предишната спирка имаше магазин.
Може да вървим по релсите и да повикаме помощ.
Съмнителна ми е, разбираш ли?
Сякаш винаги се престарава.
Така правят хората на 20 и няколко.
- Трябва да се запитаме защо… - Не е истина!
- Какво има? Видя нещо ли? - Какво е това чудо?
Добре, схванах. Стари са.
Откъде ги изкопа?
Имаш толкова симпатични гащи, защо не носиш тях?
Заслужаваш да си красива всеки ден.
Не си ври носа в чекмеджето с бельото ми, перверзно е.
Ако искаш да ти заема бельо, просто кажи.
Тези ми носят късмет. Да вървим?
Първо трябва да ни кажеш защо ти носят късмет.
Като бях в колежа, бях гид на лектора по икономика.
Значи ти и той…
Тя и аз.
- Давай нататък. - Няма друго.
Тя е гениална и промени мирогледа ми. А пък аз още пазя бельото й.
Откраднала си й гащите?
Запазих ги, не знам защо.
Щом нещо ти носи късмет, си го пазиш.
Защо си с тези гащи сега?
Искаш ли вода? Ето.
Чакай, Сузи! Не разбирам.
Какво не разбираш? Синът й е изчезнал. Тя е майка.
Извинявай, Сузи.
Когато съм разстроена, пея.
- Знаеш ли нещо на Доли Партън? - Не мога да пея.
Сузи-сан!
Съни-чан!
Дойдох да си довършим шогито.
Съни-чан!
Каква мърла!
Безопасно ли е да спрем? Искам да поседна.
Няма проблем. Още малко остана.
Как може да има толкова много дървета!
Разбирам те.
Мама се премести тук след смъртта на татко и това място никак не ми допадаше.
Ядосвах се на гората, исках си "Макдоналдс".
- Микси, кога почина баща ти? - Бях ученичка.
Била си много малка, съжалявам.
Не знаех, съжалявам.
Няма проблем. Тази болка не отшумява.
Нищо ми няма. Животът във фермата беше най-хубавият ми период.
Кой е?
Самичко ли си, птиче?
Мога да ти осигуря подходяща среда.
Да, мога. Ще ти създам подходящи условия.
Хироши?
Изуми? Джоуи?
Ехо, момичета, елате да видите какво си намерих!
Ще го нарека Джоуи.
Какво? В никакъв случай.
Хироши ли предпочиташ?
Както щеш го наречи, но не искам да мъкнем умиращо птиче.
Само ще ни бави.
Но Сузи, то се нуждае от помощта ни.
Това птиче има по-добри шансове да оцелее без нас.
- Направи му добро и го остави. - То няма вина, че се изгубихме.
- Не сме се изгубили. - По едно време ми се стори объркана.
Остави го!
Може ли вече да се махаме, преди да ни намерят?
- Имаме инкубатор във фермата. - Добре, ще направя омлет на Сузи.
Ако въобще стигнем там.
В случай че го задържиш.
Но Сузи каза…
Сузи казва много неща, но с половин уста.
То сигурно ще умре тук.
Не се бой, ще се грижа за теб.
Яж.
- Има ли ти нещо? - Топля си батерията.
Жалко че не можеш така.
О, боже.
Съни, заспи.
Майчице, боже мили.
Какво става? Той ме видя.
Да не е…
- Съни, събуди се. - Същият тип от влака.
Не думай! Тръгна си.
- Мисля, че е от якудза. - Не думай!
- Микси, колко още ще вървим? - Въпросът е има ли изобщо ферма.
Съни! Естествено, че има ферма. Защо ще лъжа?
Нямам представа, не те познаваме добре.
Ние пък не познаваме теб добре.
Ако питаш мен, си програмирана да ни убиеш.
Онзи тип как ни намери?
Откъде знае къде сме?
Откъде да знам, по дяволите?
Боже, ще спреш ли?
- Ето как е разбрал къде сме. - Не мога да спра.
Колкото повече се лутаме в студа,
толкова повече енергия харча, за да поддържам основните си функции.
Какво означава това?
Ако скоро не презаредя, ще изгасна и няма да имаме светлина.
Ама че работа!
Микси, колко път остава? Микси!
Да му се не види, не знам! Съжалявам.
Изгубихме се.
Няма ли да й се развикаш?
В подобни моменти обичаш да правиш сцени.
Защо нищо не каза?
Просто все се надявах, че всичко ще е наред.
Сгреших за влака и исках да оправя нещата.
Все се надявах, че ще видя нещо познато, някакъв ориентир.
- Много съжалявам. - Съжалявала била! Така умират хора.
Никак не помагаш, Съни.
О, боже.
Толкова съжалявам.
Много съжалявам.
Спокойно, разбрах.
- Наистина ли? - Да.
Тя е сгрешила, човешко е.
Наистина много съжалявам.
Може ли кърпичка?
Батерията ми. Нямам кърпички.
Добре.
Да продължаваме.
Микси, виж.
Тук безопасно ли е?
Да, ако онзи искаше да ни направи нещо, отдавна да го е направил.
- Ще се справите ли без мен, ако угасна? - Съни, заспи.
Съжалявам, че те домъкнах тук.
Убедена съм, че аз те домъкнах тук.
Съжалявам, че Съни се държи гадно.
Алгоритъмът й не разбира защо ми помагаш, не се познаваме добре.
Искаш ли да чуеш нещо готино за плесените?
Винаги.
Преди се смяташе, че дърветата са в надпревара за хранителните вещества.
Като оцеляване на най-силните. Всяко се бори за себе си.
Но се оказва, че са свързани чрез подземна мрежа от плесени.
Когато на едно дърво му е трудно,
другите му изпращат хранителни вещества чрез мрежата от плесени.
И то не само дървета от неговия вид.
Помощта може да дойде и от стар бор на улицата.
Такава им е системата.
- Значи съм умиращо дърво? - Понякога.
Но и аз понякога съм умиращо дърво. Не си само ти.
Да се опиташ да поспиш? Мога да стоя на пост.
Абсурд е да заспя.
Мамо.
Добре ли си, миличък?
Къде отиде тате?
Сигурно е в тоалетната.
Видях го да излиза.
Понякога не го лови сън и се разхожда навън, за да се разтовари.
Тогава защо беше с куфар?
Може ли да му се обадим?
Разбира се, миличък.
Обади се на Маса.
Обаждам се на Маса.
Кое е най-послушното птиче на света?
Я чакай. Това друго птиче ли е?
Не.
Затова ли ти свършва батерията? Поддържа птичето живо?
Какво става?
- Съни е взела гарджето. - Микси каза, че няма да възразиш.
Задръж - не съм казвала такова нещо.
Каза, че има инкубатор във фермата.
Да, споменах инкубатор,
но със сигурност не съм канила осиротялото ти гардже в него.
Напротив, ти намекна…
Тя го прави нарочно! Иска да ме саботира!
Ти си тази, която държи птичето, Съни.
Но не съм изненадана, че ме лъжеш. Все пак Маса те е създал.
Щях да ти кажа.
Той е тук.
Майчице.
Не е той.
Но не се панирайте.
Мечка е.
Какво? Истинска мечка?
Сигурно надушва портокала. Да бягаме ли?
Не, в никакъв случай. Прави се на умряла или хвърляй неща.
Мога да хвърля обувките си.
- Какви ги вършиш? - Мечките се плашат от шум!
Добре, вече може да бягаме.
Добро утро!
Чичо!
Джоуи.
Съжалявам за птичето.
Добре ли си?
Исках го.
- Боже, Съни, това е… - Ненормално?
Да, наистина е смахнато.
Исках да те разбера.
Какво е да бъдеш майка.
Ами недей, не искам това от теб.
- Аз съм ужасна майка. - Знам, че не е вярно.
Тогава защо го пуснах?
- Имала си вяра на съпруга си. - Именно.
Каква глупачка съм!
Микси наистина ли ти каза да вземеш птичето?
Май не съм я разбрала правилно. Може да съм ревнувала.
Трябваше да се досетя. Имаше всички признаци.
- Какви признаци? - Очевадни!
Той започна да стои до късно в работата.
Спря да спи.
Не можех да разчитам на него.
Дойде пиян на училищната пиеса на Зен.
Каза, че в работата станал гаф.
Мислех, че говори за шибаните си хладилници.
А после просто си тръгна, без да ми се обади.
Нямаше го цяла нощ.
Знаех, че нещо не е наред.
Но не обърнах внимание.
Маса.
Обади се на…
"Не вдигай".
Какво става? Добре ли си?
Само при теб можех да дойда. Трябва да ги защитя.
- Къде те е карал? - Не знам.
Но съм сигурна, че имам още спомени.
Само че не знам как да ги извлека.
Но ще успея, обещавам ти.
Къде беше?
Зен се страхуваше.
Вече няма значение, всичко се нареди.
- Погрижих се. - За какво си се погрижил?
Какво правеше? Къде беше, по дяволите?
Добре.
Съжалявам.
Тревожела си се.
Съни, спомних си…
Съни?
Съни!
Превод на субтитрите Катина Николова