Senos laikos kādā tālā ciemā
dzīvoja kāds vecītis un vecenīte.
Viņiem nebija bērnu, un viņi bija ļoti, ļoti vientuļi.
Tad kādu dienu, kad vecenīte ūdens malā mazgāja drēbes,
pa upi lejup tika nests milzīgs persiks.
Kad sieviete ar vīru to pārcirta,
sev par pārsteigumu
viņi iekšā atrada mazu puisēnu.
Un tā viņi nolēma viņu nosaukt par Momotaro,
kas nozīmē "persikzēns".
Vecītis un vecenīte ļoti mīlēja savu persikzēnu
un audzināja viņu par krietnu cilvēku.
Līdz kādu dienu
drosmīgais Momotaro devās cīnīties pret ļauno dēmonu klanu.
Tev viss labi?
Kur tu biji?
Kāpēc tu nepiezvanīji? Tu…
Tu visu nokavēji.
Darbā bija problēmas.
Liela tīrīšana.
Neviens cits nevarēja palikt.
Nu, ko…
Ko tu vispār ar to domā?
Tu nopietni?
Tu esi piedzēries?
Masa.
Tu nesaprastu.
Kad kaut kas dārgs aiziet pa pieskari, ļoti sāp.
Bet tu neļauj, lai tev kaut kas kļūtu dārgs, tāpēc…
Ej dirst!
Man ir dārgas lietas.
Ja gribi būt krāns, uzaudzē pautus, lai vari to pateikt angliski.
Vai arī tu vari iemācīties japāņu valodu.
Pasaki, ka tu nokavēji un skatījies no aizmugures.
Es nemelošu.
Viņam jāpierod pie vilšanās.
Tu nevari viņu mūžīgi sargāt.
Tava sliktā diena nav attaisnojums, lai izbojātu viņējo.
Mamma.
Mamma. Mamma.
- Mamma. - Sūzij?
Sūzij.
Ei. Mūsu stacija.
PAMATĀ KOLINA O'SALIVANA ROMĀNS
Ļoti drīz būsim manas ģimenes mājā, labi?
Īss busiņa brauciens, un būsim klāt.
Sveikas un veselas.
Kas noticis?
Nu, acīmredzot tas busiņš, kas brauc gar saimniecību, vairs nekursē.
Tā kā vispār?
- Un tu to nezināji? - Šķiet, jaunums.
Labi. Tad vari piezvanīt savai ģimenei? Palūgt, lai kāds atbrauc mums pakaļ.
Viņi noteikti atbrauktu mums pakaļ ar Roziju, mana tēvoča traktoru.
Tev tas patiktu.
Vienīgi nevaram viņiem piezvanīt un pateikt, ka atbraucām.
Te nav mobilo sakaru.
Tev?
Labi, tad ko lai tagad dara?
Nu, nākamais vilciens atpakaļ ir tikai no rīta.
Varbūt varam iet kājām?
Tikai pāris stundu.
Tava ģimene nezina, ka atbraucām?
Nu, aizbraucām steigšus.
Redzējāt, ka viņš izkāpa no vilciena?
- Nē. - Lāzerlokators aukstumā gļuko.
Velns, no kurienes viņš uzradās?
Velns, velns, velns, velns, velns, velns.
Kā tu teici? Cik ilgi jāiet?
Klau, es tiešām negribu būt nejauka,
bet domāju, jāapsver citas iespējas, pirms turpinām sekot padomiem no tās…
Ei! Zini, ka es tepat stāvu?
Neesam gatavas lielam pārgājienam.
- Es balsoju pret. - Labi.
Labi, tad ko tu piedāvā mums darīt?
Gribi te pavadīt nakti un nosalt līdz nāvei?
Vai lai nošauj tie mērgļi, kuri izdemolēja manu māju?
Velns un elle.
Nu, kaut kam ir jāizdodas. Kaut kam ir jābūt labi!
Aktivēšu savas ritentiņu radzes.
Labi.
Labi. Ejam!
Noriko.
Piedod, ka uzkritu no gaisa.
Pazaudēju savu ierīci.
Man šķita, tu varētu gribēt uzspēlēt šogi.
Mēs svinam mana mazdēla dzimšanas dienu.
Protams, būtu tevi ielūgusi.
Bet man šķita, tev varētu…
Varētu būt citi plāni?
Patiešām.
Aizņemta diena.
Apsveic no manis Riku.
Tik krietns zēns.
Tad, lūdzu, atvaino mani.
Sūzij.
Kas tas bija?
Es neko nedzirdēju.
Droši vien tikai vāvere.
Sūzij, es kārtīgāk par to padomāju,
un polises iegādes brīdis liek domāt,
- ka Masas tētis zināja par avāriju. - Pietiek! Labi?
Mēs par to runājām.
Sasodīts, atbilžu nav.
Man vajag čurāt.
Cik vēl tālu?
Varbūt vēl divas stundas?
Tu teici - kopā divas stundas.
Vai mēs esam uz pareizā ceļa?
Protams.
Esi droša?
Tu saproti, kāpēc tas ir aizvainojošs jautājums, jā?
Augot ar māsīcām te spēlēju paslēpes.
- Kā tu domā, kura vienmēr uzvarēja? - Piedod.
Aiziesi vienkārši pačurāt?
Es salasīšu zaļumus, un mēs varēsim tos saimniecībā uzcept.
Pasargāsi, lai mani nenogalina ar pliku dibenu?
Man nav sajūta, ka varētu īpaši paļauties uz mūsu dabas gidi.
Nedomāju, ka mums ir izvēle. Mums vienkārši tagad jāuzticas.
Vai tiešām?
Iepriekšējā stacijā bija veikals. Mēs varētu iet pa sliedēm atpakaļ.
Palūgt palīdzību.
Viņā ir kaut kas dīvains.
Saproti?
Viņa vienmēr pārāk daudz cenšas.
Jā. Viņa vienkārši ir divdesmitgadniece.
Domāju, mums jāuzdod sev jautājums, kāpēc…
Ak dievs!
Ko? Kas ir? Tu kaut ko redzēji?
Nu velns.
Labi, labi.
Tās vienkārši ir vecas.
Izskatās kā pirmās apenes pasaulē.
Tev ir tik daudz citu smuku. Kāpēc vēl nevalkā tās?
Esi pelnījusi justies skaista katru dienu.
Būšu pateicīga, ja nelīdīsi manā apakšveļas atvilktnē, izvirtule.
Zini, ja gribi aizņemties apenes, vari vienmēr palūgt.
Tās ir manas laimīgās apakšbikses, skaidrs?
Varam iet?
Diemžēl tiesnesēm būs jādzird, kāpēc tās ir laimīgas.
Kad es mācījos koledžā,
man vajadzēja instruēt un izvadāt jauno ekonomikas pasniedzēju.
Un tu un viņš…
Viņa un es.
- Lūdzu, turpini. - Tas arī viss.
Viņa ir lieliska un pilnībā mainīja to, kā es uztveru šo pasauli.
Un es paturēju viņas apakšveļu.
Tu nozagi viņas apakšveļu?
Es paturēju viņas apakšveļu.
Es tiešām nezinu, kāpēc.
Tāpēc, ka, ja kaut kas nes laimi, pie tā ir jāturas.
Bet kāpēc tev tās tagad mugurā?
Gribi padzert ūdeni? Lūdzu.
- Padzer ūdeni. - Paga! Sūzij!
Es nesaprotu.
Kas tev kaiš?
Viņas dēls ir pazudis.
Viņa ir mamma.
Piedod, Sūzij.
Zini, kad esmu bēdīga, man patīk rūgtumu izdziedāt.
- Zini kādu Dolijas Pārtones dziesmu? - Es nedziedu, bet paldies.
Sūzij!
Sanuci!
Atnācu pabeigt mūsu šogi partiju.
Sanuci!
Kas par nevīžu.
Būtu droši uz brīdi apstāties?
Man tiešām vajag apsēsties.
Protams.
Un apsolu, esam gandrīz klāt.
Kas to būtu domājis, ka var būt tik daudz koku.
Jā. Saprotu.
Sākumā, kad pēc tēta nāves ar mammu pārcēlāmies šurp,
man arī īpaši nepatika.
Es domāju tā: "Pie velna kokus. Kur ir mans maķītis?"
O, Miksij. Kad viņš nomira?
Kad es mācījos pamatskolā.
Velns, tu biji zīdainis.
Man žēl.
Piedod, es nezināju.
Neuztraucies.
No rīta mana trauma tepat vien būs.
Nopietni, esmu izķepurojusies.
Pārvākšanās uz saimniecību bija labākais, kas ar mani noticis.
Kas tas bija?
Jā, apmēram tur.
Ak nē.
Putniņ, tu esi viens?
Ja es tev pateiktu, ka varu izveidot pienācīgu vidi putnam,
kur tu varētu zelt?
Jā, es varu.
Jā, es varu izveidot pienācīgu vidi putnam.
Mazais Hiroši?
Izumi? Džoijs?
Ei, meitenes! Panāciet šurp.
Skat, ko es atradu!
Es viņu saukšu par Džoiju.
Ko? Nē. Nekādā gadījumā.
Tev labāk patīk Hiroši?
Vari saukt, kā gribi,
bet mēs šim haosam nepievienosim mirstošu putnēnu.
Nevajag vēl kaut ko, kas mūs palēnina.
Bet, Sūzij, viņam vajag mūsu palīdzību.
Godīgi sakot, domāju, bez mums tam putnam ir lielākas izredzes izdzīvot.
Tāpēc izdari viņam pakalpojumu un atliec atpakaļ.
Džoijs nav vainīgs, ka apmaldījāmies.
Neesam apmaldījušās.
Pie pēdējā tilta nešķiti tik pārliecināta.
Atliec atpakaļ!
Vai varam tikt no šejienes laukā, pirms viņi mūs atrod?
Mums saimniecībā ir inkubators.
Labi, es pagatavošu Sūzijai omleti.
Ja kādreiz tur nokļūsim…
Es domāju - ja gribi viņu paturēt.
Bet Sūzija teica…
Sūzija daudz ko saka.
Viņa to nedomā nopietni.
Ja atstāsim, viņš droši vien nomirs.
Neuztraucies.
Es varu būt tava mamma.
Ēd, mazulīt.
- Kas tev kaiš? - Autofunkcija, lai silts akumulators.
Kaut tev arī tāda būtu!
Ak dievs.
Sanij, gulēt!
Ak dievs. Ak dievs. Ak dievs.
Kas par sviestu? Zvēru, viņš mani redzēja.
Domā, viņš ir…
Sanij, mosties!
Tas ir tas tips no vilciena.
Ko tu neteiksi.
Viņš ir prom.
Domāju, viņš ir jakudza.
Ko tu neteiksi.
Miksij, cik vēl tālu?
Domāju, ir jājautā, vai tāda saimniecība maz pastāv.
Nu Jēziņ, Sanij.
Protams, ka ir saimniecība. Kāpēc lai es par to melotu?
Nemāku teikt.
Mēs tevi īpaši labi nepazīstam.
Nu, atvaino, bet mēs īpaši labi nepazīstam tevi.
Tikpat labi esi ieprogrammēta mūs miegā nogalināt.
Kā tas tips mūs atrada?
Kā viņš precīzi zināja, kur esam?
Ko? Kā, ellē, lai es to zinu?
Ak dievs. Vari izbeigt?
- Tā viņš zināja, kur esam. - Nē. Nevaru izbeigt.
Jo ilgāk mēs bezmērķīgi klīstam aukstumā,
jo vairāk enerģijas man jāiztērē, lai uzturētu savas pamatfunkcijas.
Ko tas vispār nozīmē?
Ja nevarēšu drīz sevi uzlādēt, es atslēgšos,
kas nozīmē, ka vairs nebūs gaismas.
Velns un elle.
Miksij, cik vēl tālu? Miksij.
Sasodīts. Es nezinu.
Piedod.
Esam apmaldījušās.
Tu nekliegsi uz viņu?
Dažreiz tev šādos mirkļos patīk mest ar kurpi.
Velns, kāpēc tu kaut ko neteici?
Laikam es vienkārši…
Es turpināju cerēt, ka būs labi.
Es salaidu visu dēlī ar busiņu, tāpēc gribēju to labot.
Es apmaldījos, un es…
es turpināju gaidīt kādu orientieri.
Kaut ko atpazīstamu.
Man ļoti žēl.
Tev žēl?
Cilvēki šādā veidā nomirst.
Sanij, tas nepalīdz.
Ak dievs.
Ak dievs. Man ļoti žēl.
Man ļoti žēl.
Tas nekas. Es saprotu.
Tiešām?
Jā.
Viņa pieļāva kļūdu.
Viņa ir cilvēks.
Tiešām. Man ļoti žēl.
Atnesīsi salvetīti?
Mans akumulators.
Man beigušās salvetītes.
Nu labi.
Tad turpinām iet.
Labi?
Miksij, skaties.
Domā, tas ir droši?
Jā. Proti, ja tas tips gribētu ko nodarīt, būtu jau nodarījis.
Jūs iztiksiet, ja būšu izslēgta?
Sanij, gulēt!
Piedod, ka atvilku tevi šurp.
Esmu pārliecināta, ka es atvilku šurp tevi.
Piedod, ka Sanija uzvedās kā maita.
Domāju, viņas algoritms nespēj izskaitļot, nu, kāpēc tu man palīdzi.
Jo esam nupat iepazinušās.
Gribi dzirdēt kaut ko tiešām foršu?
Par sēnēm.
Vienmēr.
Tātad agrāk domāja, ka koki cīnās savā starpā par barības vielām.
No sērijas - stiprākais izdzīvo.
It kā tie būtu vientuļie vilki.
Bet izrādās, ka īstenībā tie ir savienoti ar pazemes micēlija tīklu.
Tāpēc, kad vienam kokam ir grūti,
citi caur micēliju sūta barības vielas, lai mēģinātu to glābt.
Un ne tikai radniecīgie.
Tā var būt jebkura veca priede kādā nomaļā vietā.
Koki vienkārši tā dara.
Tad es esmu mirstošs koks?
Dažreiz.
Bet dažreiz arī es esmu mirstošs koks.
Tas notiek savstarpēji.
Gribi mēģināt nedaudz pagulēt?
Es varu palikt nomodā, sargāt.
Es nespēšu gulēt.
Mammu.
Mamma.
Tev viss labi, mīļais?
Kur aizgāja tētis?
Ak, mīļais.
Droši vien vienkārši ir vannas istabā.
Es redzēju, ka viņš aiziet.
Dažreiz, kad viņš nevar pagulēt, viņš iet pastaigāties.
Lai izvēdinātu galvu.
Tad kāpēc viņam bija ceļasoma?
Varam viņam piezvanīt?
Protams, saldumiņ.
Zvanīt Masam!
Zvanu Masam.
Kurš ir labākais mazulītis pasaulē?
Paga.
Vai tas ir vēl viens putns?
Nē.
Tāpēc tev beidzās elektrība?
Ka uzturēji dzīvu to putnu?
Kas notiek?
- Sanija paturēja sūda vārnulēnu. - Miksija teica - tu neiebildīsi.
Ei. Pagaidi. Neesmu tā teikusi.
Tu teici, ka saimniecībā ir inkubators.
Protams, es pieminēju inkubatoru,
bet es noteikti neaicināju tavu bāreņvārnulēnu tur palikt.
Aicināji gan. Tu netieši norādīji…
Viņa to dara speciāli! Grib man kaitēt!
Paklau. Tieši tev rokās ir tas sūda putns, Sanij.
Skaidrs?
Bet es neesmu pārsteigta.
Protams, ka tu esi muldoņa.
Tevi izgatavoja Masa.
Es gribēju tev pastāstīt.
Es tikai…
Viņš atgriezies.
Ak dievs.
Tas nav viņš.
Bet nekrītiet panikā.
Tas ir lācis.
Ko? Tiešām lācis? Ko?
Droši vien saož to sasodīto apelsīnu.
Ko darām? Bēgam?
Nē. Nekad nedrīkst bēgt.
Jātēlo miris. Vai jāmet kaut kas.
O. Labi. Es varētu mest savas kurpes.
Saldsērīgas atmiņas
Ko, ellē, tu dari?
Viņiem bail no trokšņa!
Tās vienīgās es paņemšu līdzi
Tāpēc uz redzi
Lūdzu, neraudi
Mēs abi zinām - ne to
Tev vajag
Un es vienmēr mīlēšu tevi
Labi.
Tagad mēs varam bēgt.
Labrīt!
Tēvoci!
Džoij.
Jūtu līdzi par putniņu.
Tev viss labi?
Bet es to gribēju.
- Jēziņ, Sanij. Tas ir… - Patoloģiski?
Nu jā, tas ir pilnīgi greizi.
Es tikai mēģināju tevi saprast.
Kā tas ir - būt mātei.
Nu nedari tā!
Es negribu, ka to dari.
Es esmu briesmīga māte.
Zinu, ka tā nav taisnība.
Tad kāpēc ļāvu viņam kāpt tajā lidmašīnā?
Tu uzticējies savam vīram.
Tieši tā.
Es esmu sasodīta idiote.
Ei, vai Miksija tiešām teica, lai tu ņem to putniņu?
Šķiet, es pārpratu.
Es laikam biju greizsirdīga.
Man vajadzēja zināt.
Bija zīmes.
Kādas zīmes?
Sūda neona zīmes.
Viņš sāka vēlu palikt darbā.
Viņš pārtrauca gulēt.
Uz viņu vienkārši galīgi nevarēja paļauties.
Viņš ieradās uz Dzena skolas ludziņu pilnīgi piedzēries.
Teica, ka darbā kaut kas nogājis greizi.
Es domāju, ka viņš runā par tiem sūda ledusskapjiem.
Un tad viņš vienkārši aizgāja.
Man neko nepasakot.
Viņš bija prom visu nakti.
Es zināju, ka kaut kas nav kārtībā.
Un ļāvu sev to ignorēt.
Ak, mans Masa.
Zvanīt…
"Neatbildēt".
Kas notiek? Tev viss labi?
Es varēju nākt tikai pie tevis. Man viņi jāpasargā.
- Bet kur viņš tevi veda? - Es nezinu.
Bet varu pateikt, ka ir vēl.
Vēl atmiņas.
Es vēl nevaru izdomāt, kā tām tikt klāt.
Bet es izdomāšu, labi?
Es apsolu.
Kur tu biji?
Dzens bija nobijies.
Vairs nav svarīgi. Tagad viss ir kārtībā.
Nokārtots.
Ko tas nozīmē - "nokārtots"?
Ko, ellē, tu darīji? Kur, pie velna, tu biji?
Labi.
Piedod.
Es jūs satraucu.
Sanij, es nupat atcerējos…
Sanij?
Sanij!
Tulkojusi Laura Hansone