Давним-давно в далекому селі
жило літнє подружжя.
Дітей у них не було, й вони були дуже-дуже самотні.
Поки одного разу, коли жінка прала на березі річки білизну,
до неї не прибило величезний персик.
Вони з чоловіком його розрізали,
і на свій подив
знайшли всередині маленького хлопчика.
І вирішили назвати його Момотаро,
що означає «хлопчик-персик».
Старе подружжя дуже любило хлопчика-персика
і дуже добре його виховувало.
Аж ось одного дня
хоробрий Момотаро вирушив на бій з жорстокими демонами.
Ти в порядку?
Де ти був?
Чому ти… Чому не подзвонив? Ти…
Ти пропустив виставу.
На роботі виникла проблема.
Велика чистка.
Залишитися міг тільки я.
Що за…
Що ти маєш на увазі?
Серйозно?
Ти п'яний?
Масо.
Ти б не зрозуміла.
Коли те, що тобі небайдуже, летить під три чорти, це дуже ранить.
Але тобі ні до чого немає діла…
Пішов ти.
Мені є діло.
Якщо вже будеш козлом, то май сміливість бути ним англійською.
Або ти могла б вивчити японську.
Скажи йому, що спізнився й дивився виставу з заднього ряду.
Я не стану брехати.
Хай звикає до розчарування.
Ти не зможеш вічно його захищати.
Якщо в тебе був паршивий день, це не привід паскудити день йому.
Мамо.
- Мамо. - Сьюзі.
Сьюзі.
Гей. Це ми.
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ КОЛІНА О'САЛЛІВАНА
САННІ
Скоро будемо в моїх батьків.
Ще одна пересадка – і ми на місці.
Живі й здорові.
Що таке?
Поїзд, який проїжджає повз ферму, більше не ходить.
Узагалі?
- І ти не знала? - Думаю, це нововведення.
Ясно. А ти можеш подзвонити рідним?
Щоб нас хтось забрав.
Вони б напевне забрали нас на дядьковому тракторі «Розі».
Вона б тобі сподобалася.
От тільки ми не можемо їм подзвонити й повідомити про приїзд.
Там не ловить мобільний.
А твій?
І що тепер?
Наступний поїзд назад аж уранці.
Можемо піти пішки.
Іти всього години дві.
Твої рідні не знають про наш приїзд?
Ми ж виїхали поспіхом.
Бачили, щоб той тип сходив з поїзда?
- Ні. - Локатор від холоду глючить.
Де він тоді взявся?
Чорт, чорт, чорт.
Як довго, кажеш, іти?
Не хочу бути занудою,
та, по-моєму, варто розглянути інші варіанти, перш ніж послухатися…
Агов. Нічого, що я стою тут?
Ми стільки не пройдемо.
- Тому я проти. - Хай так.
А що ти тоді пропонуєш?
Лишитися на ніч тут і замерзнути?
Чи щоб нас застрелили паскуди, які потрощили мій будинок?
Та ну нафік!
Хоч щось же має подіяти. Щось же має піти за планом!
Я активую дорожній режим.
Це правильно.
Добре. Ходімо.
Норіко-сан.
Вибач за вторгнення.
Я загубила телефон.
Подумала, може, ти захочеш пограти в шьоґі?
Невеличке свято на честь дня народження онука.
Я б тебе, звісно, запросила.
Але подумала, що ти…
Маю інші плани?
Так і є.
Такий насичений день.
Передавай Ріку-кун мої вітання.
Такий славний хлопчик.
Ну, я вже піду.
Сьюзі-сан.
Що це було?
Я нічого не чула.
Мабуть, то білка.
Сьюзі, я все думаю про це,
і дата тієї страховки ніби вказує на те,
- що Масин тато знав про катастрофу. - Перестань! Прошу.
Ми про це вже говорили.
І відповідей нема.
Я хочу пісяти.
Далеко ще?
Іще дві годинки.
Ти ж сказала, всього буде дві години.
А ми на правильному шляху?
Авжеж.
Ти в цьому впевнена?
Ти ж розумієш, що цим питанням мене ображаєш?
У дитинстві я тут гралася з братами й сестрами в хованки.
- І хто, думаєш, щоразу перемагав? - Вибач.
Іди вже пісяй.
А я назбираю зелені, посмажимо потім на фермі.
Постій на варті, щоб мене не вбили, поки я сиджу з голим задом.
Щось я не дуже впевнена в нашій провідниці.
Навряд чи ми маємо вибір. Мусимо їй довіряти.
А чи справді мусимо?
Перед нашою зупинкою був магазин.
Ми могли б піти стежкою назад.
Попросити допомоги.
Щось у ній не те.
Розумієш?
Вона так старається, аж зі шкіри пнеться.
Так. Коли тобі 20+, то завжди так.
Думаю, нам треба спитати себе, чому…
Боже мій!
Що? Що таке? Ти щось побачила?
Що це на тобі?
Ну все, все.
Вони просто старі.
Схожі на перші у світі труси.
У тебе стільки красивих трусів. Чому ти їх не носиш?
Ти заслуговуєш почуватися красивою щодня.
Буду вдячна, якщо ти не лізтимеш у шухляду з моєю білизною, збоченко.
Якщо захочеш позичити трусики, просто попроси.
Це мої щасливі труси, ясно?
Ну що, ходімо?
На жаль, судді хочуть почути, чому вони щасливі.
У коледжі
я була студенткою-гідом для економіста, що читав у нас лекції.
І ви з ним…
Ми з нею.
- Прошу, розказуй далі. - Це все.
Вона чудова й повністю змінила мій світогляд.
І я лишила собі її труси.
Ти вкрала її труси?
Я лишила їх собі.
Не знаю нащо.
Бо коли від чогось щастить, треба за це триматися.
А навіщо ти їх наділа тепер?
Водички хочеш? На.
- На води. - Чекай! Сьюзі!
Я не розумію.
Та що з тобою таке?
Зник її син.
Вона мати.
Прости, Сьюзі.
А знаєш, коли мені сумно, я люблю співати.
- Знаєш пісні Доллі Партон? - Я не співаю, але дякую.
Сьюзі-сан!
Санні-чан!
Я прийшла дограти нашу партію в шьоґі.
Санні-чан!
Ну й нечупара.
Думаєш, нам безпечно перепочити?
Так хочеться посидіти.
Чого ж ні?
І ми вже майже дійшли, чесно.
Хто ж знав, що буває стільки дерев?
І не кажи.
Коли ми з мамою переїхали сюди після смерті батька,
мені тут теж було якось дико.
Я думала: «До біса дерева. Де мій Макку?»
Міксі. Коли він помер?
Я ще вчилася в школі.
Ти ж була ще дитина.
Співчуваю.
Пробач. Я не знала.
Не страшно.
Моя травма буде зі мною і вранці.
Серйозно, я це вже пережила.
Переїзд на ферму – найкраща подія в моєму житті.
Що це?
Так, десь тоді.
О, ні.
Ти тут сам-один, маленький?
А якщо я скажу, що можу створити для тебе
чудові пташині умови?
Так, я можу.
Можу створити для тебе чудові пташині умови.
Маленький Хіроші?
Ізумі? Джої?
Дівчата! Ідіть сюди.
Гляньте, що я знайшла!
Я назвала його Джої.
Що? Ні. Нізащо.
Тоді, може, Хіроші?
Називай його, як хочеш,
але нам зараз ні до чого помираюче пташеня.
Воно нас тільки гальмуватиме.
Але ж, Сьюзі, йому потрібна наша поміч.
Якщо чесно, без нас у нього більше шансів вижити.
Тому зроби йому ласку й поклади на місце.
Джої не винен, що ми заблукали.
Ми не заблукали.
Щось на останньому мосту ти не була така впевнена.
Поклади його назад.
А тепер ходімо звідси, поки нас не знайшли.
У нас на фермі є інкубатор.
Це добре, зготую Сьюзі омлет.
Якщо ми колись туди дійдемо…
Я мала на увазі для нього.
Але Сьюзі ж сказала…
Сьюзі багато що каже.
А має на увазі протилежне.
Залишимо пташеня тут – воно загине.
Не бійся.
Я буду твоєю матусею.
Їж, маленький.
- Що це з тобою? - Автофункція, щоб батарея не замерзла.
Якби ж і у вас така була.
О боже.
Санні, спати.
О боже.
Що це? Кажу тобі, він нас бачив.
Думаєш, він…
Санні, прокинься.
Це ж тип з поїзда.
Та що ти кажеш?
Він уже пішов.
Думаю, він з якудзи.
Та ти що?
Міксі, далеко ще до ферми?
По-моєму, правильніше спитати: «Чи ферма взагалі існує?»
Господи, Санні.
Авжеж, існує. Чого б я про неї брехала?
Важко сказати.
Ми тебе не так добре знаємо.
А, по-моєму, ми не так добре знаємо тебе.
Знаємо, що тебе запрограмовано вбити нас уві сні.
Як той тип нас знайшов?
Як він так точно знав, де ми?
Що? Як я можу знати?
Ой боже. Може, перестанеш?
- От як він дізнався, де ми. - Ні. Я не можу перестати.
Бо що довше ми блукаємо тут на холоді,
то більше енергії я витрачаю на підтримання базових функцій.
І що це означає?
Якщо я якнайскоріше не заряджуся, я вимкнуся,
і світла більше не буде.
А це ще що таке?
Міксі, далеко ще? Міксі.
Чорт. Я не знаю.
Пробач.
Ми заблукали.
Ти що, на неї не накричиш?
Іноді в такі моменти ти кидаєшся взуттям.
Чому ти нічого не сказала?
Мабуть, я просто…
Я надіялася, що все якось владнається.
Я наплутала з поїздом і хотіла загладити вину.
Я роззиралася і…
Чекала, коли побачу орієнтир.
Щось таке, що я впізнаю.
Мені так прикро.
Тобі прикро?
Люди так гинуть.
Це зараз зайве, Санні.
О боже.
Боже. Пробач мені.
Мені так прикро.
Не карайся так. Я розумію.
Розумієш?
Так.
Вона помилилася.
Вона ж людина.
Мені справді дуже прикро.
Даси серветку?
Батарея.
У мене скінчилися серветки.
Усе добре.
Ідемо далі.
Добре?
Глянь, Міксі.
А це точно безпечно?
Так. Якби той тип хотів нам щось заподіяти, то вже б заподіяв.
Ти не проти, якщо я вимкнуся?
Санні, спати.
Вибач, що притягла тебе сюди.
А, по-моєму, це я притягла тебе сюди.
І вибач за огидну поведінку Санні.
Думаю, її алгоритму просто невтямки, чому ти мені допомагаєш.
Ми ж знайомі недавно.
А хочеш почути щось прикольне?
Про гриби.
Ще б пак.
Раніше вважали, що дерева борються між собою за поживні речовини.
Мовляв, виживає найсильніший.
Ніби вони самотні вовки.
А виявляється, насправді вони пов’язані підземною мережею грибів.
І коли одному дереву чогось не вистачає,
щоб його врятувати, інші надсилають йому через гриби поживні речовини.
І це стосується не тільки дерев одного виду.
Це може бути будь-яка стара сосна, що росте на вулиці.
Так вони й існують.
То я помираюче дерево?
Інколи.
А інколи помираюче дерево – це я.
По-різному буває.
Не хочеш трохи поспати?
А я пильнуватиму.
Я не зможу заснути.
Мамо.
Усе добре, синку?
А куди пішов тато?
Сонечко.
Мабуть, він у ванній.
Я бачив, як він кудись пішов.
Іноді, коли йому не спиться, він виходить погуляти.
Провітритися.
А нащо він тоді взяв валізу?
Подзвонимо йому?
Авжеж, солоденький.
Набери Масу.
Набираю Масу.
Хто наймиліше на світі маля?
Стій.
Це ще одне пташеня?
Ні.
Це тому в тебе сідає батарея?
Щоб зігріти пташку?
Що таке?
- Санні взяла з собою вороненя. - Міксі сказала, що можна.
Гей. Стоп. Я такого не казала.
Ти сказала, на фермі є інкубатор.
Так, я згадувала про інкубатор,
але точно не запрошувала в нього твоє осиротіле вороненя.
Запрошувала. Ти натякнула…
Вона це навмисно робить! Хоче мене підставити!
Послухай. Санні, пташеня носиш з собою ти.
Ясно?
Але я не здивована.
Авжеж, ти вмієш тільки брехати.
Тебе ж зробив Маса.
Я збиралася тобі сказати.
Тільки…
Знову той тип.
О господи.
Це не він.
Тільки не панікуй.
Це ведмідь.
Що? Справжній ведмідь? Що?
Мабуть, унюхав апельсин.
Що робити? Тікати?
Ні. Тікати не можна.
Прикинься мертвою. Чи кинь щось.
Добре. Можу кинути взуття.
Гірко-солодкі спогади
Що ти робиш?
Вони бояться шуму!
Це все, що я беру з собою
Тому прощавай
І, будь ласка, не плач
Ми обоє знаємо, я не та
Що тобі потрібна
А я завжди тебе кохатиму
Пішов.
Тепер можемо тікати.
Доброго ранку!
Дядьку!
Джої.
Жаль, що пташеня вмерло.
Ти як?
Я ж так цього хотіла.
- Боже, Санні. Це так… - Патологічно?
Ну, так, це химерно.
Я прагнула тебе зрозуміти.
Як це – бути матір'ю.
Не треба.
Воно тобі не треба.
Я жахлива мати.
Я знаю, що це неправда.
Тоді чому я пустила його на той літак?
Ти довіряла чоловікові.
Отож-бо й воно.
Я така ідіотка.
А Міксі справді сказала тобі взяти з собою пташеня?
Мабуть, я не так її зрозуміла.
Я приревнувала.
Я мала б здогадатися.
Були ж знаки.
Які знаки?
Вони аж впадали в очі.
Він почав допізна сидіти на роботі.
Перестав спати.
Став такий ненадійний.
Прийшов геть п'яний на шкільну виставу Зена.
Сказав, що на роботі виникли проблеми.
Я думала, він про ті свої холодильники.
А потім він просто пішов.
Не сказавши мені.
Його не було цілу ніч.
Я розуміла, що щось не так.
Але не звернула на це уваги.
Ох, мій Масо.
Набери…
«Не відповідати».
Що сталося? Ти в порядку?
До вас єдиного я можу звернутися. Я мушу їх захистити.
- А куди він тебе віз? - Не знаю.
Але точно знаю, що є ще щось.
Більше спогадів.
Поки що не розумію, як їх розблокувати.
Але я розблокую, добре?
Клянуся.
Де ти був?
Зен злякався.
Це вже неважливо. Тепер усе нормально.
Про все вже подбали.
Що означає «подбали»?
Чим ти займався? Де тебе носило?
Добре.
Пробач.
Я тебе наполохав.
Санні, я оце згадала…
Санні.
Санні!
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова