Ако кажа, че знам какво е болка,
как да съм сигурен, че я разбираме по един и същи начин,
когато казваш, че те боли?
Философът Лудвиг Витгенщайн
иска да си представим, че имаме кутия, в която друг не може да гледа.
Никой не може да наднича в кутията на другия,
ала всеки описва, че вижда бръмбар в своята.
След като съм видял какво има в моята кутия,
смятам, че знам какво е бръмбар.
Предполага се, че и ти знаеш, след като си надзърнал в твоята.
Но кой знае, в кутиите ни може да има различни неща.
Едно и също ли разбираме под "бръмбар"?
Може ли да сме сигурни?
Или всеки от нас е затворен в своя кутия?
ПО РОМАНА НА КОЛИН О'СЪЛИВАН
Тези въпроси измъчваха Маса от ранна възраст.
Маса-кун, яж.
- Какво шумоли? - Исках да поздравя бръмбара си.
Бил още момче, когато осъзнал колко е самотен.
Хванах го в парка. По-лъскав е от другите.
- Маса, тихо. - Има нещо като меч и два рога.
Ще ви покажа колко е голям.
Трябва да се научи да мълчи.
Татко защо не ме харесва?
Изморен е.
Ще нарежа ябълка за бръмбара ти.
Бъди така добър да се навечеряш.
Но хората не могат без контакт.
Когато изкуфеем, а тялото ни угние,
някъде остава следа, доказателство, че ни е имало.
Маса не спрял да опитва.
Баща ти е изморен.
Ще съм бърз.
Моментът не е подходящ.
Той ще умре.
Гладен ли си? Ще ти приготвя никуджага.
Но какво става, когато се опитваме
да скъсим дистанцията, да бъдем видени и разбрани, а не успяваме?
Какъв урок научаваме?
Вече ядох.
Съболезнования.
Маса?
В онзи ден Маса завинаги ли е искал да се затвори?
Не съм сигурен.
Но според мен научил, че може да превъзмогне самотата
само като я приеме и я наметне като пелерина.
Маса не излязъл от стаята си две години и половина.
Тогава ми се обади майка му. Не бяхме говорили от много години.
Но тя беше отчаяна.
Беше опитала всичко.
Накрая опря до мен.
Сигурно съм ужасна майка,
но моля те, не мисли лошо за Маса.
Няма.
Той е умно момче.
Намерил си е добра работа от вкъщи.
Чудесно.
Какво работи?
Компютърен инженер е в "Иматек".
Прави хладилници.
Инженер, а? Браво на него.
Сигурно се гордееш.
- Само работи. Трябва му семейство. - Трябва му семейство.
Е, тогава...
Съболезнования за Шигеру-сан. Предполагам, че с Маса-кун са били близки?
Ето това е интересното.
Със съпруга ми почти не си говореха.
Радвам се, че ми се обади.
Ще направя всичко възможно.
Моля те.
Направи каквото трябва.
Няма ли да останеш?
Маса-кун, здравей.
Приятел съм на майка ти.
Улица "Омойде".
"Врани 2". Любимото ми ниво.
Намери ли изхода зад кафенето "Коджимая"?
Зад чайната има три врати.
Ако застанеш пред средната и натиснеш Б...
Не, задръж.
Натисни А и стрелката нагоре едновременно.
Като си във въздуха, използвай монетата за салто и натисни Б.
Тествал съм тази игра.
Трябваше да затворя изходите, но този беше забавен и го оставих.
Чувам, че и ти си инженер.
Ако искаш, ела в къщата ми на езеро Бива, тя ми е нещо като работилница.
Може да останеш там.
Ще си сам.
Може би ще е добре да ти се представя.
Ти си Маса,
защото аз съм Хиромаса.
Маса-кун,
ти си мой син.
Има пазар, ако решиш да излезеш.
След няколко седмици ще се върна и ще донеса храна.
Нещо сготвено от Норико.
От майка ти.
Това са недовършени проекти.
Винаги нещо човъркам.
Явно не довеждаш нищо докрай.
Беше странно. Той толкова приличаше на мен.
Но бе издигнал стена около себе си.
Не знаех как да я преодолея.
Маса-кун, ако искаш да ме питаш нещо, давай смело.
Компенсираш ли за нещо?
БЪДЕЩЕТО НА ТЕХНОЛОГИИТЕ
НОВО ПОКОЛЕНИЕ ХОУМБОТИ
ЖЕНИТЕ ЩЕ МОГАТ ДА РАБОТЯТ И ПАК ДА СЕ ГРИЖАТ ЗА СЕМЕЙСТВАТА СИ
Мама му стара.
- Извинете. - Какво?
Здрасти, аз съм Шо, робот чистач.
Май имате нужда от услугите ми. Може ли?
Както искаш.
Смет!
Не устройството ми! Какво правиш?
Как така? Всички изгубени и намерени вещи са описани от Хиро-сан.
Този предмет не беше описан, значи е смет.
Смяташ всеки неописан предмет за смет?
Точно така.
Ама че калпава разработка.
Ако обичаш.
Има много начини да се смачка или съсипе даден предмет.
Трудно ми е да взема решение, ако вещите не са добре описани.
Да, не би трябвало да е трудно.
- Как така? - Остави.
Програмирал те е глупак.
Ето, забавлявай се.
Смет!
Броячът стартира.
Смет!
Предавам се.
Я да видим каква тъпа програма ти е инсталирал този глупчо.
Свържи се с робота чистач.
Леле.
От дълги години Маса не бил проявявал такъв силен интерес към нещо,
както, когато си нави на пръста да ме надскочи.
Умуваше седмици наред сам в онази къща
как да направи бота по-умен, отколкото аз някога щях да го направя.
Смет!
Грешиш. Шо, това не е за хвърляне.
- Смет! - Грешиш!
Смет!
Не!
Вътре има още.
Смет!
Много добре.
Той се храни добре.
И мисля, че се усмихваше.
Маса ти се е усмихнал?
Не на мен.
Не влязох, но надникнах през прозореца.
Смяташ, че е нередно ли?
Извинявай. Само за малко погледнах.
И аз правех така.
Но той определено не се усмихваше.
- Значи е напредък. - Кое?
Да не е при майка си ли?
Маса е голям човек, Норико.
Проблемите му са си негови.
Но накривената му усмивка е от теб.
Усмивката ми не е накривена.
Не е. Ако наклониш глава.
Защо не дойдеш с мен другия път?
В Деня на културата не работя. Може и ти да надникнеш.
Може заедно да надникнем.
Добре.
Но няма да надничаме заедно.
А поотделно.
Инженер по роботика не се става случайно.
Всеки от нас търси нещо.
Маса още не беше намерил призванието си, но беше близо.
Заобикаляше проблема, който цял живот се мъчеше да реши.
Самотата си.
Хайде.
- Това е? - Смет!
Да.
- Това? - Не е смет!
Да.
- Това? - Смет!
Да.
Не е смет?
Забележително, точно така.
- Смет! - Не!
Как може още да си толкова тъп!
Явно съм програмиран от глупак.
Вие ме програмирахте да рециклирам кенчета.
Проблемът е, че това беше моето кенче.
Чакайте, защо ми взехте зарядното?
Да го изхвърля, смет е.
Не е. Моля ви, не го правете.
С теб сме много различни, но между нас има някои общи неща.
Защо държиш да ти върна зарядното?
Трябва ми, за да се заредя.
А на мен ми трябва кафето, за да се заредя.
Кенчетата от кафе не са смет?
Не стига само да класифицираш предметите, защото ползата им се променя.
Затова трябва да се запиташ
какво означава това нещо сега и на кого принадлежи.
Зарежи.
Очевидно трябва да пренапиша кода ти.
Тоест кафето е важно за вас
както зарядното - за мен?
- Да. - В този момент то не е за хвърляне.
Да, точно така!
Нещо да кажете, кретени?
- Чух това в един филм. - Сигурно е така, щом казвате.
Да опитаме нещо друго.
Набрали сме инерция.
За хвърляне ли е?
Или не е?
Не е за хвърляне. Познах ли?
Да излезем. Трябва ти нещо по-трудно.
- Навън ли? - Да.
Смет!
Смет ли е, или не е за хвърляне?
Виж, татко.
Не е смет.
Казахте, че търсите закономерности.
Мръщите се на предмети, които все още са важни за вас.
За вас е важно да сте тъжен.
А сега защо се смеем?
Маса не беше обикновен инженер.
Не интересът му към роботите го привлече в тази област.
Съжалявам, че не разбирам шегите ви.
Ти си отличник, Шо-кун.
Целта му не беше да обучава роботи
да откриват човешки черти в себе си.
Радваше го мисълта, че могат да помагат ние да открием човешкото в нас.
Много добре.
Виждам ви!
Какво правите?
Да, ти и онзи робот.
Ще извикам полицията!
- Не може да хвърляте там. - Бягай!
- Тези боклуци могат да се запалят! - Бързо!
Бягай! Не спирай!
Бързо!
По дяволите.
- Здравей. - Маса.
Смет.
Маса, чакай.
Какво му е на робота чистач?
Какво ти става? Защо го ритна?
Тази бракма ме нападна!
- Искаше да хвърли боклука. - Маса!
А как наричаш мъжа, който оставя сина си друг да го отгледа?
- Стига вече, Маса. - Нима го защитаваш?
- Луда ли си? - Не говори на майка си така!
Млъквай!
Ясно.
Значи идеята е била твоя.
Той знаеше ли? Не той, а твоят съпруг.
Знаеше ли, че не съм негово дете?
Той ме мразеше
през целия ми живот.
А аз недоумявах защо.
Знаех си, че не бива да идвам.
Не бягай, трябва да ми обясниш.
Защо си го пазела в тайна? Защо не ми каза?
Ти защо не ми каза?
Той защо не ми каза?
В "Иматек" подписват клаузи за поверителност.
Глупости!
Това не засяга целия му живот.
Той те въвлече в експериментите си с роботи, нали?
Не знам защо не ти е казал.
Може би се е чувствал по-сигурен, като е премълчавал някои неща.
Маса дойде при мен
няколко дни преди катастрофата, беше посред нощ.
Беше разстроен и разтревожен.
Зарадвах се, че търси помощ от мен.
Но той не беше добре.
Беше изплашен и май беше пил повечко.
Даде ми хоумбота и го предадох на теб, както той ме инструктира.
Каза ли защо е бил уплашен?
Не знам, Сузи-сан. Не спираше да повтаря...
Само ти можеш да ми помогнеш. Трябва да ги предпазя.
Значи е бягал, знаел е, че го преследват от якудза.
Моля ви, кълна се.
Като разбрах, че са срещу вас, ги изгоних. Отпратих ги.
Но защо не ми се обади?
Разбирам, трябваше да се обадя.
Не обичам тайните.
Риса.
Моля ви! Ботът нападна приятелката на жената.
Само това знам.
Време е.
Идвам!
Да намерим Сузи.
Преди да вземат бота, той никога не е нападал, така ли?
Къде е сега?
В къщата ми. Има три джипиес точки...
- Всъщност са четири. - Какво? Не, три са.
Четири са, вижте.
Какво става?
Жълтата е...
Норико е в затвора.
Знам, но по телефона ми звучи доволна.
Значи зелената точка си ти.
Оранжевата беше в брачната ми халка, но я пъхнах в Съни, преди да дойда тук.
- А синята? - Не знам.
Да видим историята.
Само отпреди два дни е.
Синът ми прави същото.
Готово.
Били сте във ферма?
Може да не са поставени от якудза.
- Може би е било... - Това е от Нова година.
Тази защо не помръдва?
Коледа.
Сега се движи.
О, боже.
- Боже мили, това е... - Летището.
Къщата ми.
Това трябва да е, нали?
Отивам за сина си.
Не, не.
И Съни върви към синята точка.
Извинете ни.
Бързо, насам!
Какво има?
Ако вляза и ги няма...
Страшно е да се надяваш.
Играят си с мен.
- Какво? - Мести се.
Ехо?
- Зен! - Маса-сан!
Маса? Зен?
Зен! Миличък!
Зен? Маса. Ехо?
Мамо!
Зен?
Зен!
Миличък, идвам!
Зен!
- Зен. - Мамо!
Момчето ми! Зен.
Мамо!
Зен!
Мамо!
Застани тук и млъкни!
Зен, боже мой! Момчето ми!
Не! Не го пипай!
Зен!
Убий я.
Сузи, добре ли...
Сузи!
Помощ!
Сузи!
Сузи.
Превод на субтитрите Катина Николова