Siger jeg, at jeg forstår smerte,
hvordan ved jeg så, at jeg forstår det, som du forstår det,
når du siger, at du har ondt?
Filosoffen Ludwig Wittgenstein
beder os forestille os, alle har en kasse, kun de kan se.
Ingen andre kan se, hvad der er i kassen,
men folk beskriver hver især indholdet af deres kasse som "en bille".
Jeg ser i min egen kasse og mener, at jeg så ved, hvad en bille er.
Du tænker formodentlig det samme, når du ser i din.
Men hvem ved?
Måske har vi forskellige ting i vores kasser.
Er en bille det samme for mig som for dig? Hvordan ved vi det med sikkerhed?
Eller er vi alle i hver vores kasse?
BASERET PÅ BOGEN AF COLIN O'SULLIVAN
Du skal vide, at de spørgsmål nagede Masa tidligt i livet...
Masa-kun, spis nu.
- Hvad er det for et postyr? - Jeg så til min bille.
Han var ganske lille, da han indså, hvor alene han var med sine egne tanker.
Jeg fandt den i parken. Den skinner så flot.
- Masa, stille. - Den har et stort horn og to andre horn.
- Vent, til I ser, hvor stor den er... - Han skal lære at tie stille.
Hvorfor kan far ikke lide mig?
Han er træt.
Jeg skærer lidt æble ud til din bille.
Vær nu flink og spis din mad.
Mennesker søger altid efter forbindelser, så når vores hjerne og krop forfalder,
er der bevis på, at vi betød noget.
Så Masa blev ved med at prøve.
Din far... er træt nu.
Det tager kun to sekunder.
Det passer skidt lige nu.
Han dør snart.
Er du sulten?
Kom, så laver jeg nikujaga.
Men hvad sker der, når vi prøver
at blive set og forstået, men uden at det lykkes?
Hvad kan vi lære af det?
Jeg har spist.
Jeg kondolerer.
Masa?
Da Masa lukkede døren den dag, ville han så have, det var for evigt?
Det ved jeg ikke.
Men jeg tror, han lærte, at han kun kunne overleve ensomheden
ved at acceptere den. Bære den som en kappe.
I 2,5 år forlod Masa ikke sit værelse.
Så ringede hans mor til mig. Vi havde ikke talt sammen i årevis.
Men hun var desperat. Hun havde prøvet alt.
Hun var endda villig til at lade mig prøve.
Du synes, jeg er en dårlig mor.
Men du må ikke tænke grimt om Masa.
Slet ikke.
Han er en kløgtig dreng. Han har fået et godt fjernjob.
Fantastisk.
Hvad laver han?
Han er computeringeniør for ImaTech.
- Han laver køleskabe. - Nå da, ingeniør?
Fortrinligt. Du må være meget stolt.
Arbejdet er ikke nok.
- Han skal have en familie. - Ja.
Jamen, så...
Det gjorde mig ondt at høre om Shigeru-san.
- Stod han og Masa-kun hinanden nær? - Det er jo det underlige.
Min mand og Masa talte knap nok sammen.
Så er jeg glad for, du ringede. Jeg skal gøre mit bedste.
Bare...
...gør alt, du kan gøre.
Bliver du ikke?
Masa-kun.
Goddag.
Jeg er ven med din mor.
Det er Omoide Yokocho.
Jungle Crows 2.
Mit yndlingsniveau.
Har du fundet hullet bag Kojimaya-caféen?
Bag kissaten er der tre døre.
Står du foran midterdøren og trykker B...
Nej, vent...
Tryk A og OP på samme tid.
Når du så er i luften, bruger du kolbøttemønten og trykker B.
Jeg kvalitetstestede spillet.
Jeg skulle lukke alle hullerne, men det her lod jeg være.
Og du programmerer også?
Er du interesseret, har jeg en hytte. En slags arbejdslokale ved Biwa-ko.
Du kunne bo der lidt.
Du får hytten for dig selv.
Måske bør jeg præsentere mig ordentligt.
Du hedder Masa...
...fordi jeg er Hiromasa.
Masa-kun...
Du er min søn.
Der er et marked, hvis du vil lidt ud.
Jeg kommer igen om et par uger med indkøb...
...mad fra Noriko...
Fra din mor. Jeg...
Så mange ufærdige projekter. Jeg roder altid med noget.
Ja, du holder aldrig rigtig ved.
Det var sært. Jeg kunne jo se, han lignede mig.
Men han havde forskanset sig så grundigt.
Jeg kunne ikke trænge igennem.
Masa-kun.
du må gerne spørge mig om lige, hvad du vil.
Du prøver at kompensere, hvad?
INNOVATION - FREMTID
EN NY GENERATION AF HJEMMEBOTTER, SÅ KVINDER KAN TAGE JOBS
OG STADIG PASSE FAMILIEN.
- Fede narrøv. - Hvabehar?
Hvad for noget?
Hej. Jeg hedder Shō. Jeg er skraldebot.
Og jeg kan vist hjælpe dig. Må jeg have lov?
Gør, som du vil.
Skrald!
Hov, det er min enhed! Er du bindegal?
Hvad mener du?
Alle bortkomne ting i lokalet er sorteret af Hiro-san.
Den var ikke sorteret, så det er affald.
Tror du, alt, der ikke er sorteret til dig, er skrald?
Korrekt.
Wow. Ringe programmering.
Vent lige.
Ting kan kun knuses eller destrueres på få måder.
Så det er svært for mig at se tingene uden ordentlig sortering.
Ja, det burde være let nok.
Hvordan det?
Glem det. Du er programmeret af en spade.
Her. Hyg dig.
Skrald!
Du er logget ind.
Skrald!
Okay, jeg opgiver.
Lad os se, hvad spaden gav dig af intelligens.
Opret forbindelse til skraldebot.
Det var flere år siden, Masa havde tilladt sig at føle noget.
Men pludselig følte han, at han måtte slå mig.
Så han tilbragte flere ensomme uger i hytten
og prøvede at gøre min skraldebot klogere, end jeg selv formåede.
Skrald!
Det er forkert.
Shō! Det er ikke skrald!
- Skrald! - Nej!
Skrald!
Nej!
Den er jo ikke tom.
Skrald!
Det var flot.
Hans appetit er fin.
Og jeg tror, han smiler.
Smilede Masa til dig?
Ikke til mig.
Jeg gik ikke ind, men jeg...
Jeg kiggede ind.
Gennem vinduet.
Er du fortørnet?
Undskyld. Jeg så kun ganske kort.
Det plejede jeg også at gøre.
Men dér smilede han aldrig.
- Så det er altså fremskridt. - Hvad?
- At være væk fra sin mor? - Masa er jo en voksen mand.
Han må kæmpe sine egne slag.
Men hans skæve smil... Tager du æren for det?
- Mit smil er ikke skævt. - Ja, ja.
Men med hovedet på skrå.
Tager du ikke med næste gang? Jeg tager afsted til kulturdagen.
Så kan du også kigge ind.
Vi kunne kigge sammen.
Udmærket.
Men vi kigger ikke sammen.
Vi kigger hver for sig.
Man bliver ikke tilfældigvis robotprogrammør.
Vi leder hver især efter noget.
Masa vidste ikke hvad endnu, men gjorde fremskridt.
Han kredsede om problemet, han hele livet havde søgt at løse.
Sin ensomhed.
Sådan.
- Hvad er det? - Skrald!
Ja.
- Hvad er det? - Ikke-skrald!
Ja.
- Hvad er det? - Skrald!
Ja.
Ikke-skrald?
Utroligt nok korrekt.
- Skrald! - Nej!
Hvorfor er du stadig så dum?
Fordi en spade har programmeret mig.
Du programmerede mig til dåsegenbrug.
Problemet er, at det var min dåse.
- Vent! Hvad skal du med min oplader? - Jeg smider den ud. Det er skrald.
Nej. Det må du ikke gøre.
Vi to er meget forskellige, selvom vi har adfærd til fælles.
- Hvorfor vil du have den oplader? - Så jeg kan oplades.
Jeg lader op med kaffe.
Så kaffedåser er ikke-skrald?
Det er ikke nok at klassificere tingene, for deres værdi ændrer sig jo.
Så du skal spørge:
Hvad betyder tingen lige nu for den, den tilhører?
Glem det.
Jeg må pille ved din kode igen.
Så du siger, at kaffen betyder det samme for dig,
som opladeren betyder for mig?
- Ja. - Så lige nu er det ikke-skrald.
Nemlig!
Ja. Korrekt. Nemlig!
Hvem kalder I en spade?
Det er fra en film. Sjovt, ikke?
Jo, hvis du siger det.
Okay. Vi prøver noget andet.
Nu kører det.
Skrald?
Eller ikke-skrald?
Ikke-skrald.
Er det korrekt?
Kom så.
Du skal udfordres.
- Skal vi udenfor? - Ja.
HØSTFEST
Skrald!
Skrald eller ikke-skrald?
Se, far.
Ikke-skrald.
Du sagde, du leder efter mønstre.
Du kan ikke lide ting, der er værdifulde for dig.
For du sætter pris på at være trist.
Og hvorfor griner vi nu?
Masa var ikke som andre programmører.
Han endte ikke som programmør, fordi han var interesseret i robotter.
Jeg forstår desværre ikke din humor.
Du klarer dig flot, Shō-kun.
Hans mål var ikke at lære robotter at være menneskelige.
Han brændte for, hvordan de kunne hjælpe os med at blive det.
Du klarer dig for flot.
Jeg kan se dig!
Hvad laver du?
Ja, dig med ansigtet.
Og jeg ringer til politiet!
Den kan ikke være der.
Løb!
Det er brændbart skrald!
Væk!
Løb! Væk med os!
Hurtigt!
Pis.
- Hej. - Masa.
Skrald.
Masa. Vent...
Hvad er der galt med skraldebotten?
Hvad fanden er der galt med dig? Hvorfor sparkede du den?
- Møgbunken angreb mig jo! - Den prøvede at smide skrald ud.
- Masa. - Hvad?
Hvad skal jeg da kalde en mand, der har en affære og skrider
- og lader barnet i stikken? - Så er det nok!
Forsvarer du ham simpelthen?
- Hvorfor? - Sådan taler du ikke til din mor.
- Masa-san. - Hold kæft.
Åh.
Så det var din idé.
Vidste han det?
Ikke ham.
Din mand.
Vidste han, jeg ikke var hans?
Han hadede mig...
...hele livet.
Og jeg anede ikke hvorfor.
Jeg skulle aldrig være kommet.
Nej. Vent.
Den går ikke. Du skylder mig en forklaring.
Hvorfor løj du for mig? Hvorfor sagde du intet?
Hvorfor fanden sagde han det ikke til mig?
ImaTech har strenge fortrolighedsklausuler.
Pis og papir.
Sgu da ikke for hele hans liv.
Han har hevet dig ind i alt sit robotlort, ikke?
Jeg ved ikke, hvorfor han ikke sagde det.
Måske følte han, det var bedst at holde den del for sig selv.
Masa kom til mig et par dage før flystyrtet. Det var midt om natten.
Han var vred og bekymret.
Jeg var beæret over, han bad mig om hjælp.
Men han havde det skidt.
Han var bange. Måske havde han drukket for meget.
Han gav mig hjemmebotten.
Jeg fulgte hans anvisninger og gav den til dig.
Hvorfor var han bange?
Det ved jeg ikke. Han sagde bare hele tiden...
Jeg stoler kun på dig. Jeg må beskytte dem.
Så han stak af. Han vidste, yakuzaen var efter ham.
Nej, nej. Jeg lover det jo!
Så snart jeg vidste, I var efter dem, smed jeg dem ud.
- Jeg sendte dem væk. - Men du kontaktede mig ikke?
Det burde jeg have gjort. Undsk...
Jeg hader hemmeligheder.
Risa.
Nej! Robotten angreb damens ven.
Andet ved jeg ikke.
Tiden er gået.
Jeg kommer!
Lad os finde Suzie.
Før de fik adgang til robotten, var den aldrig voldelig?
Hvor er den nu?
Hjemme hos mig. Der er tre GPS-punkter, så vi...
- Der er faktisk fire. - Hvad? Nej, tre da.
Fire. Se her.
- Hvad fanden er det? - Den gule er... Åh.
Noriko er altså fængslet.
Hvad?
Ja, ja. Men jeg tror, hun har det meget godt.
Og den grønne er dig.
Den orange var i min vielsesring, som vi lagde i Sunny, før vi kom her.
- Og den blå? - Det ved jeg ikke.
Lad os se på historikken.
Der er kun to dage.
Min søn gør det samme.
Her er vi.
Var du på en gård?
Måske plantede yakuza ikke trackerne? Måske...
- Måske var det... Det er... - Det er nytårsaften.
Vent. Hvorfor bevæger den der sig ikke?
Kom nu.
Jul.
Nu bevæger den sig.
Åh gud.
Hvor er de...
- Åh gud, det er... - Lufthavnen.
Mit hus.
Det må det være, ikke? Det må være...
Jeg må finde min søn.
Åh, nej, nej... Sunny er også på vej til den blå prik.
Undskyld mig. Undskyld.
MANKAKUJI SETSUBUN-FESTIVAL
Kom! Den her vej.
Hvad er der?
Går jeg derind, og de så ikke er der...
Håbet er frygtindgydende.
Det her er noget lort.
Hvad?
Det forsvinder.
Hallo?
Zen!
Masa-san!
Masa? Zen?
Zen! Trut!
Zen? Masa.
Hallo?
Mor!
Zen?
Zen!
Trut! Jeg kommer nu!
Zen!
- Zen. - Mor!
Trut. Zen.
Mor!
Zen!
Mor!
Gå!
Rør dig ikke, før jeg siger til. Og du holder din kæft.
Zen.
Åh gud. Trut! Lille skat!
Hvad? Nej. Du rører ham ikke! Du...
Zen!
Suzie, er du...
Suzie!
Hjælp!
Suzie!
Suzie.
Tekster af: Helle Kaiser-Nielsen