אם אני אומר שאני יודע כאב מה הוא,
איך אני יכול לדעת שמה שאני מתכוון אליו הוא מה שאת מתכוונת אליו
כשאת אומרת שאת מרגישה כאב?
הפילוסוף לודוויג ויטגנשטיין
אומר לנו לדמיין שלכל אחד יש קופסה שרק הוא יכול להביט לתוכה.
אף אחד לא רואה את הקופסה של האחר,
אך כולם מתארים את מה שהם רואים בתוך הקופסאות שלהם כחיפושית.
מהבחינה שלי את מה שנמצא בקופסה שלי
אני סבור שאני יודע מה היא חיפושית.
ואני מניח שגם אתם סבורים כך כשאתם מביטים בקופסה שלכם.
אבל מי יודע?
אולי יש דברים שונים בקופסאות שלנו.
האם חיפושית מבחינתי זהה לחיפושית מבחינתך?
האם נדע אי פעם?
או שכל אחד מאיתנו נמצא בעצמו בתוך קופסה משלו?
מבוסס על רומן מאת קולין אוסליבן -
את צריכה להבין שהשאלות האלה הטרידו את מאסה בגיל צעיר מאוד.
מאסה-קון, תאכל את ארוחת הערב שלך.
מה כל המהומה הזו?
אמרתי שלום לחיפושית שלי.
הוא היה רק ילד כשהבין כמה הוא לבד
בתוך ראשו.
תפסתי אותה בפארק.
היא נוצצת יותר מאחרות.
- מאסה, שקט. - יש לה מחוש כמו חרב
ושתי קרניים.
חכו כשתראו כמה היא גדולה...
הוא צריך ללמוד להיות בשקט.
למה אבא לא אוהב אותי?
הוא עייף.
אחתוך תפוח לחיפושית שלך.
תהיה ילד טוב ותסיים את הארוחה שלך.
אבל בני אדם מחווטים לקשר,
אז כשהראש שלנו הולך והגוף שלנו דועך
יש איפשהו תיעוד, הוכחה לכך שהייתה לנו משמעות.
אז מאסה המשיך לנסות.
אבא שלך...
עייף עכשיו.
אז לא אישאר זמן רב.
זה לא רגע מתאים.
הוא גוסס.
אתה רעב?
בוא. אכין לך ניקוג'אגה.
אבל מה קורה כשאנחנו מנסים
לגשר על הפער, להיראות, להיות מובנים ונכשלים?
איזה לקח אפשר ללמוד מזה?
כבר אכלתי.
אני משתתפת בצערך.
מאסה?
כשהוא סגר את הדלת באותו היום,
האם מאסה התכוון שזה יהיה לעד?
אני לא יכול לדעת בוודאות.
אבל אני חושב שהוא למד שהדרך היחידה לגבור על הבדידות שלו
הייתה לאמץ אותה.
לעטות אותה כמו גלימה.
שנתיים וחצי חלפו ומאסה לא יצא מהחדר שלו.
אז אימא שלו התקשרה אליי. היא ואני לא דיברנו עשרות שנים.
אבל היא הייתה נואשת.
היא ניסתה הכול.
היא הייתה מוכנה לנסות אפילו אותי.
אתה ודאי חושב שאני אם איומה,
אבל
אל תחשוב רעות על מאסה בבקשה.
לא.
הוא נער נבון מאוד.
הוא השיג עבודה טובה מרחוק.
נפלא.
מה הוא עושה?
הוא מהנדס מחשבים באימאטק.
הוא עובד במקררים.
מהנדס?
נפלא.
את ודאי גאה מאוד.
עבודה זה לא מספיק.
- הוא צריך משפחה. - הוא צריך משפחה.
ובכן...
הצטערתי מאוד לשמוע על שיגרו-סאן.
אני מבין שמאסה-קון והוא היו קרובים.
זה מה שמעניין בזה.
בעלי והוא כמעט שלא דיברו זה עם זה.
טוב, אני שמח שהתקשרת אליי.
אעשה כמיטב יכולתי.
בבקשה...
עשה מה שעליך לעשות.
לא תישארי?
מאסה-קון.
שלום.
אני ידיד של אימא שלך.
סמטת אומוידה.
עורבי הג'ונגל שתיים.
המסך האהוב עליי.
מצאת את חור המפה מאחורי בית הקפה קוג'ימאיה?
מאחורי הקיסאטן יש שלוש דלתות.
אם תעמוד מול האמצעית ותלחץ על בי...
לא, רגע...
תלחץ על איי ועל למעלה באותו הזמן...
ואז, כשאתה באוויר, תשתמש במטבע סלטה ואז תלחץ על בי.
עבדתי בבקרת איכות של המשחק הזה.
הייתי אמור לתקן את חורי המפה, אבל זה היה כיפי, אז השארתי אותם.
שמעתי שגם אתה מהנדס.
אם אתה מעוניין, יש לי בקתה. מעין סדנה באגם ביווה.
תוכל ללון שם.
כל המקום יהיה שלך.
אולי עדיף שאציג את עצמי כמו שצריך.
שמך מאסה...
כי שמי הירומאסה.
מאסה-קון...
אתה הבן שלי.
יש שוק אם תחליט לצאת.
ואני אחזור בעוד כמה שבועות כדי להביא מצרכים...
ארוחות מנוריקו...
מאימא שלך. אני...
המון פרויקטים לא גמורים.
אני תמיד מתעסק במשהו.
כן. אנחנו יודעים שאתה לא מסוגל להתחייב.
זה היה מוזר. ראיתי את עצמי בו בבירור.
אבל הוא בנה סביב עצמו מצודה גדולה כל כך
שלא היה לי מושג איך לחדור אליה.
מאסה-קון,
אם אתה רוצה לשאול אותי משהו, אתה מוזמן.
מנסה לפצות על משהו?
עתיד החדשנות -
דור חדש של הומבוטים -
שנועד לאפשר לנשים לעבוד מחוץ לבית -
בזמן שהן ממשיכות לגדל משפחות יפניות טובות -
בן זונה.
סלח לי.
מה נסגר?
שלום. אני שו.
אני רובוט אשפה.
נראה שאתה זקוק לשירותיי. אפשר?
עשה מה שאתה רוצה.
אשפה!
היי, זה המכשיר שלי! מה קרה לך?
מה זאת אומרת?
כל החפצים בחדר הזה תויקו על ידי הירו-סאן.
החפץ הזה לא תויק, ועל כן הוא אשפה.
אתה חושב שכל חפץ שלא תויק הוא אשפה?
נכון.
וואו. עבודה מחורבנת.
סלח לי.
יש המון דרכים למחוץ או לשנות צורה של חפץ.
אז קשה לי לזהות אותם ללא תיוק.
כן, זה לא אמור להיות קשה.
מאיזו בחינה?
שכח מזה.
מטומטם תכנת אותך.
בבקשה. תיהנה.
אשפה!
אתה מחובר.
אשפה!
בסדר, אני נכנע.
בוא נראה איזו אשפה הדביל הזה נתן לך בתור מוח.
התחבר לרובוט אשפה.
וואו.
עברו שנים רבות
מאז שמאסה אפשר לעצמו לרצות משהו
כמו שרצה פתאום לנצח אותי.
אז הוא בילה שבועות רבים לבד בבקתה
ועבד כדי לגרום לרובוט האשפה שלי להיות חכם יותר משאני יכולתי.
אשפה!
לא נכון.
שו! שו! זו לא אשפה!
- אשפה! - לא נכון!
אשפה!
לא!
יש עוד קצת בפנים.
אשפה!
עשית עבודה טובה.
נראה היה שהוא אוכל היטב.
ואני חושב שהוא חייך.
מאסה חייך אליך?
לא אליי.
לא נכנסתי, אבל אני...
טוב, הצצתי.
דרך החלון.
את מזועזעת?
אני מצטער.
הבטתי רק לרגע.
גם אני נהגתי לעשות זאת.
אבל הוא בהחלט לא חייך.
אז זו התקדמות.
מה?
המרחק מאימא שלו?
מאסה הוא אדם בוגר, נוריקו.
הקשיים שלו הם שלו.
אבל החיוך העקום, מצד שני, הוא בהחלט שלך.
החיוך שלי לא עקום.
בטח.
אם את מטה את הראש.
אולי תבואי איתי בפעם הבאה?
יש לי חופש ביום התרבות.
תוכלי להציץ גם את.
נוכל להציץ יחד.
בסדר.
אבל לא נציץ יחד.
הצצות נפרדות.
אדם לא נעשה רובוטיקאי במקרה.
כל אחד מאיתנו מחפש משהו.
מאסה עוד לא גילה מה, אבל הוא התקרב.
הוא הקיף את הבעיה שניסה לפתור כל חייו.
הבדידות שלו.
הנה זה בא.
- זה? - אשפה!
כן.
- זה? - לא אשפה!
כן.
- זה? - אשפה!
כן.
לא אשפה?
למרבה הפלא אתה צודק.
- אשפה! - לא!
איך זה שאתה עדיין כזה טיפש?
מתברר שתכנת אותי מטומטם.
תכנת אותי למחזר פחיות.
הבעיה היא שזו הייתה הפחית שלי.
עצור! למה אתה הולך עם המטען שלי?
כדי לזרוק אותו. הוא אשפה.
הוא לא אשפה. אל תעשה את זה בבקשה.
אתה ואני שונים מאוד, אבל יש תבניות זהות.
למה אתה רוצה כל כך את המטען הזה?
אני צריך אותו כדי להיטען.
ואני צריך קפה כדי להיטען.
אז פחיות קפה אינן אשפה?
לא מספיק לסווג חפצים כי ערך משתנה לאורך הזמן.
עליך לשאול את עצמך:
מה המשמעות של זה, ברגע זה, לאדם שזה שייך לו?
שכח מזה.
ברור שאני צריך לחזור אל הקוד.
אז אתה אומר שלקפה יש ערך עבורך
באותו האופן שבו למטען שלי יש ערך עבורי?
- כן. - אז ברגע זה הוא אינו אשפה.
כן!
כן. נכון. בדיוק!
מי מטומטם עכשיו, ביצ'ז?
ראיתי מישהו אומר את זה בסרט. מצחיק, לא?
אם אתה אומר, אתה ודאי צודק.
בסדר. בוא ננסה משהו אחר.
אנחנו מתקדמים.
אשפה?
או לא אשפה?
לא אשפה.
זה נכון?
בוא נלך.
אתה צריך אתגר.
אנחנו יוצאים החוצה?
כן.
פסטיבל תרבות הסתיו -
אשפה!
אשפה או לא אשפה?
תראה, אבא.
קיט קאט -
לא אשפה.
אמרת שאתה מחפש תבניות.
אתה מזעיף פנים אל חפצים
שיש להם ערך בעבורך.
מכיוון שאתה מעריך עצבות.
ולמה אנחנו צוחקים הפעם?
מאסה היה שונה מכל רובוטיקאי שפגשתי.
לא עניין ברובוטים הוביל אותו לתחום.
אני מצטער שאני לא מבין את הבדיחות שלך.
עשית עבודה טובה, שו-קון.
המטרה שלו לא הייתה ללמד רובוטים
לגלות את האנושיות שבהם.
הוא התרגש מההבנה של האופן שבו הם יכולים לעזור לנו לגלות את זו שבנו.
עשית עבודה מצוינת.
אני רואה אותך!
מה אתה עושה?
כן. אתה שם, עם הפרצוף הזה.
אל תחשוב שלא אתקשר למשטרה!
אסור לך לשים את זה כאן.
רוץ!
את האשפה הזו צריך לשרוף!
קדימה, קדימה!
רוץ! תמשיך לרוץ!
מהר!
לעזאזל.
- שלום. - מאסה.
אשפה.
מאסה. חכה בבקשה...
מה למען השם קרה לרובוט האשפה?
מה קרה לך לעזאזל?
למה בעטת בו?
הגרוטאה הזו תקפה אותי!
הוא ניסה להיפטר מאשפה.
- מאסה. - מה?
איך היית קורא לאדם שמנהל רומן ואז עוזב את הבן שלו
כדי שמישהו אחר יגדל אותו?
מספיק, מאסה!
את באמת מגנה עליו?
- מה לעזאזל הבעיה שלך? - אל תדבר אל אימא שלך כך,
- מאסה-סאן. - סתום את הפה.
אז זה היה רעיון שלך.
הוא ידע?
לא הוא.
בעלך.
הוא ידע שאני לא שלו?
הוא שנא אותי...
כל חיי
ולא היה לי מושג למה.
ידעתי שאסור היה לי לבוא.
לא. מה?
אין לך זכות לעשות את זה. את צריכה להסביר.
למה? למה הסתרת את זה ממני?
למה פאקינג לא סיפרת לי?
למה? למה הוא פאקינג לא סיפר לי?
לאימאטק יש הסכמי סודיות. נוקשים מאוד.
בולשיט.
הם לא כללו בהסכמי הסודיות את כל החיים שלו.
הוא הכניס אותך לשטויות הרובוטים שלו, לא?
אני לא יודע למה הוא לא אמר לך.
אולי הוא הרגיש בטוח יותר כששמר חלק מעצמו בפנים.
מאסה בא אליי
כמה ימים לפני המטוס, באמצע הלילה.
הוא היה נסער. הוא היה מודאג.
היה לי לכבוד שהוא פנה לבקש ממני עזרה,
אבל מצבו לא היה טוב.
הוא פחד.
אולי שתה יותר מדי.
הוא נתן לי את ההומבוט.
נתתי אותו לך בהתאם להוראות שלו.
למה הוא פחד? הוא אמר?
אני לא יודע, סוזי-סאן.
הדבר היחיד שהוא אמר שוב ושוב...
אתה היחיד שאני יכול לפנות אליו.
אני חייב להגן אליהם.
אז הוא ברח. הוא ידע שהיאקוזה מנסים לפגוע בו.
בבקשה. אני נשבעת.
ברגע שגיליתי שאת כועסת עליהם גירשתי אותם.
סילקתי אותם.
אבל לא התקשרת אליי?
הייתי צריכה להתקשר. אני מבינה, אני מצט...
אני לא אוהבת סודות.
ריסה.
בבקשה. הרובוטית תקפה את החברה של הגברת.
זה הדבר היחיד שאני יודעת.
הגיע הזמן.
אני באה!
בואי נלך למצוא את סוזי.
ולפני שהם הגיעו אל הרובוטית, היא לא הייתה אלימה?
איפה היא עכשיו?
בבית שלי. יש שלוש נקודות ג'י-פי-אס שאנחנו...
בעצם יש ארבע.
מה? לא, שלוש.
ארבע. תראי.
מה זה פאקינג אמור להביע?
הנקודה הצהובה היא...
אז נוריקו בכלא.
אני יודעת, אבל נשמע שהיא פורחת שם.
אז הירוקה היא אתה.
והכתומה הייתה בטבעת הנישואים שלי, אבל הכנסנו אותה לסאני לפני שבאנו לכאן.
אבל הכחולה?
אני לא יודעת.
אז נבדוק את ההיסטוריה.
אפשר לבדוק רק יומיים אחורה.
גם הבן שלי עושה את זה.
בבקשה.
31 בינואר, 30, 29 -
נסעת לחווה?
אז אולי היאקוזה לא שתלו אותן, אולי...
- אולי זה... אולי... - זה מערב השנה החדשה.
רגע. למה הנקודה הזו לא זזה?
29 בדצמבר, 28 -
נו, באמת.
חג המולד.
21 בדצמבר -
עכשיו היא זזה.
אלוהים אדירים.
לאן...
אלוהים אדירים, זה...
נמל התעופה.
הבית שלי.
חייב להיות, נכון? זה חייב להיות...
אני חייבת ללכת למצוא את הבן שלי.
אוי, לא, לא.
גם סאני בדרך לנקודה הכחולה.
סליחה, סלחי לנו. סליחה.
פסטיבל מנקקוג'י סטסובון -
קדימה, לכאן! לכאן.
מה קרה?
אם איכנס לשם והם לא שם...
תקווה היא דבר מפחיד מאוד.
הם משגעים אותי.
מה?
זה זז.
הלו?
זן!
מאסה-סאן!
מאסה? זן?
זן! בייבי!
זן? מאסה.
הלו?
אימא!
זן?
זן! זן!
בייבי, אני באה!
זן!
- זן. - אימא!
בייבי. זן.
אימא!
זן!
אימא!
קדימה!
אל תזוז עד שאגיד לך.
וסתום את הפה המזוין שלך.
זן.
אלוהים אדירים, בייבי!
בייבי!
לא.
אל תיגעי בו. לא...
זן!
בואי ותפסי אותה.
סוזי, את...
סוזי!
הצילו!
סוזי!
סוזי.
תרגום: אסף ראביד