Ja es saku, ka pazīstu sāpes,
kā es varu zināt, ka es domāju to pašu, ko jūs,
kad jūs sakāt, ka jums sāp?
Filozofs Ludvigs Vitgenšteins
liek mums iztēloties, ka katram ir kaste, kurā var ieskatīties tikai viņš.
Neviens nevar ieskatīties cita kastē,
taču katrs to, ko redz savā kastē, apraksta kā vaboli.
Izpētījis to, kas ir manā kastē,
es domāju, ka zinu, kas ir vabole.
Un iespējams, ka jūs, skatoties savējā, domājat tāpat.
Bet kas to lai zina?
Iespējams, mūsu kastēs ir atšķirīgas lietas.
Vai man vabole ir tas pats, kas jums?
Vai mēs varam to droši zināt?
Vai arī mēs katrs atrodamies savā kastē?
PAMATĀ KOLINA O'SALIVANA ROMĀNS
Ziniet: šie jautājumi jau ļoti agri nelika Masam mieru.
Masa, ēd vakariņas!
Kas tā par jezgu?
Es pasveicināju savu vaboli.
Viņš vēl bija zēns, kad atskārta, cik viņš ir vientuļš
pats savās domās.
Es to noķēru parkā.
Tā ir spīdīgāka par citām.
- Masa, klusu. - Tai ir tāds kā zobens un divi ragi.
Paga, redzēsi, cik liela...
Viņam jāiemācās būt klusam.
Kāpēc es tētim nepatīku?
Tētis ir noguris.
Es sagriezīšu tavai vabolei kādu ābolu.
Esi labs zēns un pabeidz vakariņot!
Bet cilvēkiem ir nosliece veidot sakarus ar citiem,
tāpēc tad, kad mūsu prāts ir zudis un ķermenis ir sabrucis,
kaut kur saglabājas pierādījums, ka mēs bijām svarīgi.
Un tāpēc Masa turpināja mēģināt.
Tavs tēvs
tagad ir noguris.
Tad es nebūšu ilgi.
Nav labs brīdis.
Viņš nomirs.
Vai esi izsalcis?
Nāc. Pagatavošu tev sautējumu.
Bet kas notiek, kad mēs mēģinām
mest tiltu pār šo aizu, tikt pamanīti, saprasti, bet mums neizdodas?
Ko mēs varam iemācīties?
Es jau paēdu.
Jūtu līdzi sērās.
Masa?
Kad viņš todien aizvēra tās durvis,
vai Masa gribēja, lai tā paliek mūžam?
Neesmu drošs.
Bet domāju, ka viņš saprata, ka savu vientulību varēs pārdzīvot,
tikai to pieņemot.
Nēsājot to kā apmetni.
Bija pagājuši divarpus gadi, un Masa nebija izgājis no savas istabas.
Tad man piezvanīja viņa māte. Mēs ar viņu nebijām runājuši desmitgadēm.
Bet viņa bija izmisusi.
Viņa bija izmēģinājusi visu.
Viņa pat bija gatava lūgt palīdzību man.
Es noteikti šķietu šausmīga māte,
bet,
lūdzu, nedomā sliktu par Masu.
O, nē, nē.
Viņš ir gudrs puisis.
Viņš dabūja labu attālināto darbu.
Brīnišķīgi.
Ko viņš dara?
Viņš ir datorinženieris uzņēmumā ImaTech.
Viņš strādā pie ledusskapjiem.
Inženieris, ko?
Brīnišķīgi.
Tu noteikti esi ļoti lepna.
Ar darbu vien nepietiek.
- Vajag ģimeni. - Vajag ģimeni.
Nu labi...
Man bija skumji dzirdēt par Šigeru.
Pieņemu, ka viņi ar Masu bija ļoti tuvi.
Tas ir tas interesantākais.
Viņš ar manu vīru knapi sarunājās.
Nu, priecājos, ka tu man piezvanīji.
Darīšu, ko varu.
Lūdzu...
dari, ko vien vajag.
Tu nepaliksi?
Masa.
Sveiks.
Es esmu tavas mātes draugs.
Omoides aleja.
Jungle Crows 2.
Mans mīļākais līmenis.
Esi atradis laukeju aiz Kodžimajas kafijas namiņa?
Aiz tā kissaten ir trīs durvis.
Ja tu stāvēsi vidējo durvju priekšā un piespiedīsi B...
Nē, pagaidi...
Nospied kopā A un bultiņu uz augšu.
Tad, kad esi gaisā, izmanto kūleņa monētu un tad nospied B.
Es veicu šai spēlei kvalitātes pārbaudi.
Man bija jāaizlāpa laukejas, bet šī bija forša, tāpēc atstāju.
Es dzirdēju, ka tu arī esi inženieris.
Ja tevi interesē, man ir namiņš. Tāda kā darbnīca pie Bivas ezera.
Tu varētu tur padzīvot.
Tu tur varētu būt viens pats.
Varbūt tas palīdzētu, ja mēs kā nākas iepazītos.
Tevi sauc Masa tāpēc...
ka mans vārds ir Hiromasa.
Masa...
Tu esi mans dēls.
Te ir tirgus, ja gribi kaut kur aizdoties.
Un es pēc pāris nedēļām atgriezīšos ar pārtiku...
ar maltītēm no Noriko...
No tavas mātes. Es...
Tik daudz nepabeigtu projektu.
- Es vienmēr niekojos. - Jā. Zinām, ka nespēj nekam nodoties.
Tas bija dīvaini. Es viņā tik skaidri redzēju sevi.
Bet viņš ap sevi bija uzbūvējis tādu cietoksni.
Man nebija ne jausmas, kā tikt iekšā.
Masa.
Ja gribi man kaut ko pajautāt - lūdzu!
Kompensēšanas mehānisms?
INOVĀCIJU NĀKOTNE
JAUNA MĀJBOTU PAAUDZE - VEIDOTA, LAI ĻAUTU SIEVIETĒM STRĀDĀT ĀRPUS MĀJAS,
BET TURPINĀT AUDZINĀT LABUS BĒRNUS.
Maitasgabals.
Atvaino.
Kas par sviestu?
Sveiks. Es esmu Šo.
Es esmu atkritumbots.
Šķiet, tev vajag manu palīdzību. Drīkstu?
Dari, ko gribi!
Atkritumi.
Ei, tas ir mans! Kas tev kaiš?
Ko tu gribi teikt?
Hiro kungs ir uzskaitījis visus vajadzīgos priekšmetus šajā telpā.
Tās lietas sarakstā nebija. Tātad tie ir atkritumi.
Tu domā, ka visi tev neuzskaitītie priekšmeti ir atkritumi?
Tieši tā.
Oho. Sūdīga kvalitāte.
Atvaino.
Priekšmetu var saspiest vai deformēt ļoti dažādos veidos.
Bez kārtīgas sistematizācijas man ir grūti atpazīt.
Jā, tam nebūtu jābūt grūti.
Kā gan?
Aizmirsti!
Tevi programmējis muļķis.
Lūdzu. Izklaidējies!
Atkritumi.
Reģistrē darba sākšanu.
Atkritumi.
Labi, padodos.
Paskatīsimies, kādas štrunta smadzenes tev tas pamuļķis uztaisījis.
Savienoties ar atkritumbotu!
Oho.
Daudzus gadus Masa nebija sev ļāvis ar kaut ko tā aizrauties,
kā pēkšņi viņu aizrāva vēlme uzveikt mani.
Tāpēc viņš daudzas nedēļas pavadīja viens tajā namiņā,
darīdams manu atkritumbotu gudrāku, nekā es jebkad būtu spējis.
Atkritumi.
Nepareizi.
Šo! Tie nav atkritumi.
- Atkritumi. - Nepareizi.
Atkritumi.
Nē!
Te vēl nedaudz ir.
Atkritumi.
Lielisks darbs.
Šķiet, viņš labi ēd.
Un man šķiet, ka viņš smaidīja.
Masa tev uzsmaidīja?
Ne jau man.
Es neiegāju iekšā. Bet es...
Nu, es palūrēju.
Caur logu.
Esi sašutusi?
Piedod. Es skatījos tikai brīdi.
Es agrāk arī tā darīju.
Taču viņš pilnīgi noteikti nekad nesmaidīja.
Tad tas ir progress.
Ko?
Tas, ka viņš ir prom no mātes?
Masa ir pieaudzis vīrietis, Noriko.
Viņam pašam jāizcīna savas cīņas.
Bet viņa šķībais smaids - nu tas gan ir no tevis.
Mans smaids nav šķībs.
Kā tad. Ja pagriez galvu slīpi.
Varbūt atbrauc nākamreiz kopā ar mani?
Man Kultūras diena ir brīva.
Tu arī varētu palūrēt.
Mēs varētu palūrēt kopā.
Norunāts.
Bet mēs nelūrēsim kopā.
Tā būs atsevišķa lūrēšana.
Par robotu inženieri nekļūst nejauši.
Mēs visi kaut ko meklējam.
Masa vēl nebija sapratis - ko, bet viņš nebija tālu.
Viņš riņķoja ap problēmu, ko mēģināja atrisināt visu savu mūžu.
Savu vientulību.
Aiziet!
- Šis? - Atkritumi.
Jā.
- Šis? - Nav atkritumi.
Jā.
- Šis? - Atkritumi.
Jā.
Nav atkritumi?
Pārsteidzošā kārtā pareizi.
- Atkritumi. - Nē!
Kā tu joprojām esi tik stulbs?
Acīmredzot mani programmējis muļķis.
Tu ieprogrammēji mani, lai es bundžiņas pārstrādāju.
Problēma tāda, ka tā bija mana bundžiņa.
Pagaidi! Kur tu ej ar manu lādētāju?
Metīšu prom. Tie ir atkritumi.
Nav gan. Lūdzu, nedari tā!
Mēs ar tevi esam ļoti atšķirīgi, bet dažas iezīmes ir līdzīgas.
Kāpēc tev šo lādētāju tik ļoti vajag?
Man vajag lādētāju, lai uzlādētos.
Nu, man, lai uzlādētos, vajag kafiju.
Tātad tagad kafijas bundžiņas nav atkritumi?
Nepietiek ar priekšmetu klasifikāciju, jo vērtība laika gaitā var mainīties.
Tāpēc tev ir jājautā,
ko tā lieta nozīmē tajā brīdī tam, kam tā pieder.
Aizmirsti!
Tas ir skaidrs, ka man jāturpina programmēt tavu kodu.
Tātad tu saki, ka kafija ir nozīmīga tev tā,
kā man ir nozīmīgs lādētājs?
- Jā. - Tātad šajā brīdī tie nav atkritumi.
Jā!
Jā. Pareizi. Tieši tā!
Kurš tagad ir muļķis, maitas?
Dzirdēju šo frāzi filmā. Smieklīgi, ne?
Ja tu tā saki, tad tā jābūt.
Labi. Pamēģinām kaut ko citu.
Esam zirgā.
Atkritumi?
Vai nav atkritumi?
Nav atkritumi.
Pareizi?
Ejam!
Tev vajag izaicinājumu.
Mēs iesim laukā?
Jā.
RUDENS KULTŪRAS SVĒTKI
Atkritumi.
Atkritumi vai nav atkritumi?
Tēt, skaties!
Nav atkritumi.
Tu teici, ka jāskatās uz uzvedības modeļiem.
Tu sarauc pieri, ja tev tas priekšmets ir vērtīgs.
Jo tu augstu vērtē būšanu skumjam.
Un kāpēc mēs šoreiz smejamies?
Masa nebija tāds kā citi manis satiktie robotu inženieri.
Viņu šim lauciņam piesaistīja ne jau interese par robotiem.
Piedod, es nesaprotu tavus jokus.
Malacis, Šo.
Viņa mērķis nebija iemācīt robotiem
atklāt savu cilvēcisko pusi.
Viņu aizrāva atskārsme, kā tie varētu palīdzēt atklāt mums mūsējo.
Tāds malacis.
Es tevi redzu!
Ko tu dari?
Jā. Tu tur, ar to seju.
Nedomā, ka neizsaukšu kruķus!
Nedrīkst tur to likt.
Bēdz!
Tie ir dedzināmie atkritumi.
Brauc, brauc, brauc!
Bēdz! Neapstājies!
Ātrāk! Ātrāk!
Sasodīts.
- Sveiks. - Masa.
Atkritumi.
Masa. Lūdzu, pagaidi...
Kas tam atkritumbotam kaiš?
Sasodīts, kas tev kaiš?
Kāpēc tu viņam iespēri?
Tas mēsls man uzbruka.
Tika vaļā no atkritumiem.
- Masa. - Ko?
Kā vēl lai sauc vīrieti, kurš pēc dēkas atstāj bērnu, lai to audzina cits?
Masa, pietiek.
Tu tiešām viņu aizstāvi?
- Kas tev kaiš? - Masa, nerunā tā ar māti!
Aizveries!
Ak tā.
Tātad tā bija tava ideja.
Vai viņš zināja?
Ne jau viņš.
Tavs vīrs.
Vai viņš zināja, ka neesmu viņa dēls?
Viņš mani ienīda...
visu manu mūžu.
Un es nesapratu, kāpēc.
Zināju, ka man nevajag šurp braukt.
Nē. Ko?
Tu tā nedrīksti. Tev ir jāpaskaidro.
Kāpēc tu man to nepateici?
Kāpēc tu man nepastāstīji?
Kāpēc? Velns, kāpēc viņš man nepastāstīja?
ImaTech ir strikti konfidencialitātes līgumi.
O, blēņas.
Viņi nepadarīja konfidenciālu visu viņa dzīvi.
Viņš jūs ievilka šajā robotu sviestā, jā?
Es nezinu, kāpēc viņš tev nepastāstīja.
Varbūt viņš jutās drošāk, daļu paturēdams pie sevis.
Masa atnāca pie manis pāris dienu pirms lidojuma - nakts vidū.
Viņš bija bēdīgs. Viņš bija satraukts.
Jutos pagodināts, ka viņš atnāca pēc palīdzības pie manis.
Bet viņam nebija labi.
Viņš bija pārbijies.
Varbūt bija par daudz iedzēris.
Viņš man iedeva mājbotu.
Es to nodevu tev, tieši kā viņš bija norādījis.
Kāpēc viņš bija nobijies? Viņš teica?
Sūzij, es nezinu.
Viņš tikai teica, viņš tikai atkārtoja...
Es varēju nākt tikai pie tevis.
Man viņi jāpasargā.
Tātad viņš tiešām bēga. Zināja, ka jakudza viņu meklē.
Lūdzu. Es zvēru.
Kolīdz uzzināju, ka viņas ir pret jums, es viņas izmetu laukā.
Aizsūtīju prom.
Bet tu man nepiezvanīji?
Vajadzēja. Es to saprotu. Piedo...
Man nepatīk noslēpumi.
Risa.
Lūdzu. Bots uzbruka tās kundzes draudzenei.
Tas ir viss, ko zinu.
Ir laiks.
Tūlīt!
Dodamies meklēt Sūziju!
Pirms viņi paņēma botu, tas nekad nebija vardarbīgs?
Kur tas tagad ir?
Manā mājā. Ir trīs GPS punkti, tāpēc mēs...
Vispār četri.
Ko? Nē, trīs.
Četri. Skaties!
Bļāviens, kas tas?
Dzeltenais ir... O.
Tātad Noriko ir cietumā.
Ko?
Saprotu, bet izklausās, ka viņai tur iet lieliski.
Tātad zaļais esat jūs.
Un oranžais bija manā laulības gredzenā, taču pirms nākšanas šurp ielikām Sanijā.
Bet zilais?
Es nezinu.
Tātad jāpaskatās vēsture.
Tiem ir tikai divas dienas.
Mans dēls dara tieši tāpat.
Reku ir.
31. JANVĀRIS 30. JANVĀRIS - 29. JANVĀRIS
Jūs devāties uz saimniecību?
Tad varbūt tos neielika jakudza. Varbūt...
- Varbūt tas bija... Varbūt tas... - Jaungada diena.
Paga. Kāpēc tas nekustas?
29. DECEMBRIS 28. DECEMBRIS
Nu taču.
Ziemassvētki.
21. DECEMBRIS
Tagad tas kustas.
Ak dievs.
Kur tas ir...
Ak dievs. Tā ir...
Lidosta.
Mana māja.
Jābūt, vai ne? Tam jābūt...
Man jāatrod dēls.
Nu nē, nē, nē.
Arī Sanija dodas pie zilā punkta.
Atvainojiet, piedodiet.
SECUBUNA SVĒTKI
Ātrāk, šurp! Šurp.
Kas ir?
Ja es tur ieiešu un viņu tur nebūs...
Cerība ir biedējoša.
Viņi mani čakarē.
Ko?
Pazuda.
Te kāds ir?
Dzen!
Masas kungs!
Masa? Dzen?
Dzen! Mīļais!
Dzen? Masa.
Te kāds ir?
Mamma!
Dzen?
Dzen! Dzen!
Mīļais! Es nāku!
Dzen!
- Dzen. - Mamma!
Mīļais. Dzen.
Mamma!
Dzen!
Mamma!
Ej! Nekusties, kamēr neteikšu.
Un aizveries, sasodīts!
Dzen.
Ak dievs. Mīļais!
Mīļais!
A? Nē.
Neaiztiec viņu. Ne...
Dzen!
Nāc savāc viņu.
Sūzij, vai tev...
Sūzij!
Palīdzi!
Sūzij!
Sūzij.
Tulkojusi Laura Hansone