Jei sakau, kad žinau, ką reiškia skausmas,
iš kur man žinoti, kad mes kalbame apie tą patį,
kai tu sakai, kad tau skauda?
Filosofas Liudvikas Vitgenšteinas
liepia mums įsivaizduoti, kad visi turi dėžę, kurios vidų mato tik jie vieni.
Niekas negali pažiūrėti į svetimą dėžę,
tačiau visi sako savo dėžėje matantys vabalą.
Remdamasis savo dėžės turinio analize,
manau, kad žinau, kas yra vabalas.
Spėju, žiūrėdamas į savo dėžę, tu irgi manai taip pat.
Bet kas žino?
Gal mūsų dėžėse yra skirtingi dalykai.
Ar man vabalas reiškia tą patį, ką jis reiškia tau?
Ar kada nors tikrai tą žinosime?
Ar mes patys esame savo pačių dėžėse?
PAGAL KOLINO O'SALIVANO ROMANĄ
Turite suprasti, kad Masą šie klausimai ėmė kamuoti labai anksti...
Masa, valgyk vakarienę.
Kas čia per sambrūzdis?
Tik pasisveikinau su savo vabalu.
Jis buvo dar vaikas, kai suprato, koks yra vienišas
savo galvoje.
Sugavau jį parke.
Jis spindi labiau už kitus.
- Masa, patylėk. - Jis turi ataugą lyg kardą
ir du ragus.
Palauk, kol pamatysi, koks didelis...
Jis turi išmokti patylėti.
Kodėl tėtis manęs nemėgsta?
Jis pavargęs.
Papjaustysiu obuolio tavo vabalui.
Būk geras berniukas ir užbaik vakarienę.
Tačiau žmonės yra sutverti ryšiui,
kad kai užges mūsų protas, suirs mūsų kūnas,
kažkur liktų pėdsakas, įrodymas, kad buvome svarbūs.
Taigi, Masa stengėsi toliau.
Tavo tėvas...
dabar pavargęs.
Tada ilgai jo netrukdysiu.
Dabar netinkamas metas.
Jis miršta.
Tu išalkęs?
Eikš. Paruošiu tau jautienos troškinį.
Bet kas nutinka, kai bandome
nutiesti tiltą per bedugnę, būti pamatyti ir suprasti, bet nepavyksta?
Ko galime išmokti?
Aš jau pavalgiau.
Užjaučiu dėl netekties.
Masa?
Kai tądien uždarė duris,
ar Masa norėjo užverti jas visam laikui?
Tiksliai nežinau.
Bet, manau, jis suprato, kad vienintelis būdas išgyventi vienatvę –
nesipriešinti jai.
Apsigaubti ja lyg apsiaustu.
Praėjo dveji su puse metų, bet Masa neišėjo iš kambario.
Tada jo motina paskambino man. Mudu dešimtmečius nesikalbėjome.
Tačiau ji buvo puolusi į neviltį.
Buvo išbandžiusi viską.
Ji net buvo linkusi išbandyti mane.
Turbūt atrodau siaubinga motina,
bet,
prašau, negalvok, kad Masa blogas.
O, ne.
Jis protingas berniukas.
Išsaugojo gerą darbą nuotoliniu būdu.
Nuostabu.
Ką jis dirba?
Jis – „ImaTech“ kompiuterių inžinierius.
Dirba su šaldytuvais.
Inžinierius?
Nuostabu.
Turbūt labai didžiuojiesi.
Darbo nepakanka.
- Jam reikia šeimos. - Jam reikia šeimos.
Tada...
Man labai gaila dėl pono Šigeru.
Kaip suprantu, jiedu su Masa nebuvo labai artimi?
Tai ir yra įdomiausia.
Jie su mano vyru beveik nesikalbėjo.
Džiaugiuosi, kad mane pakvietei.
Pasistengsiu iš visų jėgų.
Prašau...
daryk viską, ką reikia.
Nepasiliksi?
Masa.
Labas.
Esu tavo motinos draugas.
Prisiminimų gatvelė.
„Džiunglių varnos 2“.
Mano mėgstamiausias lygis.
Radai skylę už Kodžimaja kavinės?
Už kissaten yra trejos durys.
Jei atsistosi prieš vidurines ir paspausi B...
Ne, palauk...
Spausk A ir rodyklę į viršų vienu metu.
Tada, pakilęs į orą, panaudok salto monetą ir paspausk B.
Truputį testavau šitą žaidimą.
Turėjau panaikinti visas skyles žemėlapy, bet šita buvo smagi, todėl palikau.
Girdėjau, tu taip pat esi inžinierius.
Jei domina, turiu trobelę. Savotiškas dirbtuves prie Bivos ežero.
Galėtum pagyventi ten.
Visas namas būtų tavo.
Gal padėtų, jei deramai prisistatyčiau.
Tavo vardas yra Masa...
nes maniškis – Hiromasa.
Masa...
Esi mano sūnus.
Jei panorėsi išeiti, yra turgus.
O aš grįšiu po kelių savaičių, atvešiu pagrindinių produktų...
Noriko maisto...
Tavo motinos. Aš...
Tiek daug nebaigtų projektų.
Visada susidomiu tik paviršutiniškai.
Taip. Žinome, kad negali įsipareigoti.
Tai buvo keista. Labai aiškiai regėjau jame save.
Tačiau jis apsitvėrė tokia siena.
Nenumaniau, kaip patekti į vidų.
Masa,
jei norėtum manęs ko nors paklausti, prašom.
Bandai kažką kompensuoti?
INOVACIJŲ ATEITIS
NAUJA NAMŲ ROBOTŲ KARTA,
SUKURTA, KAD MOTERYS GALĖTŲ DIRBTI NE NAMUOSE
IR VIS DAR AUGINTI GERAS JAPONIŠKAS ŠEIMAS
Šiknius.
Atsiprašau.
Kas per velnias?
Labas. Aš – Šo.
Esu šiukšlių robotas.
Regis, jums praverstų mano paslaugos. Galima?
Daryk ką nori.
Šiukšlė!
Čia mano įtaisas! Kas tau negerai?
Kaip suprasti?
Ponas Hiras suregistravo visus pamestus daiktus šiame kambaryje.
Šitas daiktas neužregistruotas. Taigi, čia šiukšlė.
Manai, visi daiktai, kurie tau nebuvo įrašyti, yra šiukšlės?
Teisingai.
Šūdinai padirbėta.
Atsiprašau.
Yra daugybė būdų daiktą sutraiškyti arba deformuoti.
Todėl man sunku jį atpažinti, jei jis tinkamai neužregistruotas.
Taip, neturėtų būti sunku.
Kaip tai?
Tiek to.
Tave suprogramavo kvailys.
Imk. Pasismagink.
Šiukšlė!
Pradedate darbą.
Šiukšlė!
Gerai, pasiduodu.
Pažiūrėkim, kokį mėšlą tas mulkis įdėjo tau vietoj smegenų.
Prisijunk prie Šiukšlių roboto.
Nieko sau.
Praėjo daugybė metų nuo tada,
kai Masa leido sau susidomėti kuo nors taip,
kaip jam staiga parūpo įveikti mane.
Taigi, jis daug savaičių vienas pragyveno tame name dirbdamas,
kad mano Šiukšlių robotas taptų protingesnis, nei aš jį galėčiau padaryti.
Šiukšlė!
Neteisingai.
Šo! Čia ne šiukšlė!
- Šiukšlė! - Neteisingai!
Šiukšlė!
Ne!
Viduje dar yra.
Šiukšlė!
Gerai padirbėjai.
Atrodo, kad jis gerai valgo.
Ir, manau, jis šypsojosi.
Masa tau nusišypsojo?
Ne man.
Aš neužėjau. Bet aš...
Aš žvilgtelėjau.
Pro langą.
Netekai žado?
Atsiprašau.
Pažiūrėjau tik minutėlę.
Ir aš taip darydavau.
Nors jis tikrai nesišypsodavo.
Vadinasi, jis daro pažangą.
Ką?
Gyvendamas atskirai nuo motinos?
Masa – suaugęs žmogus, Noriko.
Jis susidoros su savo rūpesčiais.
Antra vertus, jo kreiva šypsena – taviškė.
Mano šypsena ne kreiva.
Žinoma.
Jei pakreipi galvą.
Gal kitą kartą važiuok su manimi?
Per Kultūros dieną nedirbsiu.
Ir tu galėtum žvilgtelėti.
Galėtume žvilgtelėti kartu.
Labai gerai.
Bet kartu nežvilgčiosime.
Žvilgtelėsime atskirai.
Robotų specialistu netampi atsitiktinai.
Kiekvienas iš mūsų kažko ieško.
Masa dar nesuprato, ko, bet artėjo prie tikslo.
Suko ratus aplink problemą, kurią visą gyvenimą bandė išspręsti.
Savo vienatvę.
Štai taip.
- Kas čia? - Šiukšlė!
Taip.
- Kas čia? - Ne šiukšlė!
Taip.
- Kas čia? - Šiukšlė!
Taip.
Ne šiukšlė?
Nuostabu, teisingai.
- Šiukšlė! - Ne!
Kodėl vis dar esi toks kvailas?
Akivaizdu, kad mane suprogramavo kvailys.
Suprogramavai mane, kad perdirbčiau skardines.
Bėda ta, kad tai mano skardinė.
Palauk! Kur išeini su mano įkrovikliu?
Išmesiu jį. Tai šiukšlė.
Ne. Prašau, neišmesk.
Tu ir aš esame labai skirtingi, bet tam tikri šablonai – vienodi.
Kodėl tau taip reikia šito įkroviklio?
Man reikia įkroviklio, kad pasikraučiau.
Man reikia kavos, kad pasikraučiau.
Taigi, dabar kavos skardinės – ne šiukšlės?
Neužtenka vien grupuoti daiktus, nes jų vertė laikui bėgant gali kisti.
Todėl turi paklausti,
ką šis daiktas reiškia šią akimirką tam, kuriam jis priklauso?
Tiek to.
Akivaizdu, turiu grįžti prie tavo kodo.
Tai sakai, kad kava tau brangi
taip pat, kaip įkroviklis yra brangus man?
- Taip. - Taigi, šią akimirką, tai – ne šiukšlė.
Taip!
Taip. Teisingai. Būtent!
Kas dabar kvailys, kalės?
Girdėjau taip sakant filme. Juokinga, ar ne?
Jei taip sakai, turbūt juokinga.
Gerai. Pamėginkim kai ką kito.
Mes ant bangos.
Šiukšlė?
Ar ne šiukšlė?
Ne šiukšlė.
Teisingai?
Eime.
Tau reikia iššūkio.
Eisime į lauką?
Taip.
RUDENS KULTŪROS FESTIVALIS
Šiukšlė!
Šiukšlė ar ne šiukšlė?
Žiūrėk, tėti.
Ne šiukšlė.
Liepei ieškoti šablonų.
Tu susirauki, žiūrėdamas į daiktus,
kurie tau yra brangūs.
Nes tu brangini liūdesį.
Ir kodėl mes šįkart juokiamės?
Masa nebuvo panašus į jokį mano pažįstamą robotų specialistą.
Jį į šią sritį atvedė ne susidomėjimas robotais.
Atsiprašau. Nesuprantu tavo pokštų.
Gerai padirbėjai, Šo.
Jo tikslas nebuvo išmokyti robotus
atrasti savo žmogiškumą.
Jam buvo įdomu, kaip robotai gali padėti mums surasti savąjį žmogiškumą.
Per gerai padirbėjai.
Matau tave!
Ką darai?
Taip. Tu ten, su veidu.
Nemanyk, kad neiškviesiu farų!
Negalima to mesti ten.
Bėk!
Tos šiukšlės degios!
Bėk!
Bėk! Nesustok!
Paskubėk!
Šūdas.
- Labas. - Masa.
Šiukšlė.
Masa. Palauk, prašau...
Dėl Dievo, kas negerai su šiukšlių robotu?
Kas su tavim negerai, blemba?
Kodėl jam spyrei?
Tas metalo laužas mane užpuolė!
Jis bandė išmesti šiukšlę.
- Masa. - Ką?
Kaip dar pavadinsi vyrą, kuris užmezga romaną, o paskui palieka vaiką
auginti kitam?
Gana, Masa.
Tu rimtai jį gini?
- Kas su tavim negerai, blemba? - Nekalbėk taip su savo motina,
- pone Masa. - Užsičiaupk.
Aišku.
Vadinasi, tai buvo tavo mintis.
Jis žinojo?
Ne jis.
Tavo vyras.
Jis žinojo, kad aš – ne jo?
Jis manęs nekentė...
visą mano gyvenimą.
O aš nenumaniau, kodėl.
Žinojau, kad nereikėjo man važiuoti.
Ne. Ką?
Negali taip pasielgti. Turi man paaiškinti.
Kodėl? Kodėl nuslėpei tai nuo manęs?
Kodėl man nepasakei?
Kokio velnio man nepasakei?
Kodėl? Kokio velnio jis man nepasakė?
„ImaTech“ turi konfidencialumo sutartis. Labai griežtas.
Paistalai.
Sutartis neįpareigoja tylėti visą gyvenimą.
Jis įvėlė tave į savo nesąmonę su robotais, tiesa?
Nežinau, kodėl jis tau nepapasakojo.
Gal jautėsi saugiau, dalį savęs slėpdamas viduje.
Masa atėjo pas mane
prieš kelias dienas iki skrydžio, vidury nakties.
Jis buvo nusiminęs. Sunerimęs.
Man buvo garbė, kad jis kreipėsi pagalbos į mane.
Bet jis buvo kaip nesavas.
Jis buvo išsigandęs.
Gal padauginęs.
Jis man paliko namų robotą.
Perdaviau jį tau tiksliai pagal jo nurodymus.
Kodėl jis bijojo? Ar sakė?
Nežinau, ponia Siuze.
Jis tik pasakė, vis kartojo...
Tu – vienintelis žmogus, į kurį galiu kreiptis.
Turiu juos apginti.
Taigi, jis bėgo. Žinojo, kad jį vaikosi jakudza.
Prašau. Prisiekiu.
Vos tik supratau, kad jūs nesutariat, išvariau jas.
Aš jas išvariau.
Bet man nepaskambinai?
Turėjau paskambinti. Suprantu. Atsi...
Nemėgstu paslapčių.
Risa.
Prašau. Robotas užpuolė ponios draugę.
Tik tiek težinau.
Laikas.
Ateinu!
Eime surasti Siuzę.
O prieš tai, kai jie paėmė robotą, jis nesmurtavo?
Kur jis dabar?
Mano namuose. Yra trys GPS taškai, taigi mes...
Šiaip jau, keturi.
Ką? Ne, trys.
Keturi. Žiūrėk.
Kas čia per šūdas?
Geltonas yra...
Taigi, Noriko – kalėjime.
Žinau, bet atrodo, kad ji ten klesti.
Taigi, žalias esi tu.
O oranžinis buvo mano vestuviniame žiede, bet įdėjom jį į Sani prieš ateidamos čia.
Bet mėlynas?
Nežinau.
Taigi, pažvelkime į istoriją.
Jie atsirado tik prieš dvi dienas.
Mano sūnus daro tą patį.
Štai prašom.
SAUSIO 31 D. – 30 D. – 29 D.
Važiavai į ūkį?
Gal ne jakudza juos įdėjo. Gal...
- Gal tai... - Čia Naujieji Metai.
Palauk. Kodėl tas nejuda?
GRUODŽIO 29 D. – 28 D.
Nagi.
Kalėdos.
GRUODŽIO 21 D.
Dabar juda.
O Dieve.
Kur jis...
O Dieve. Tai...
Oro uostas.
Mano namai.
Taip turi būti, tiesa? Tai turi būti...
Turiu eiti surasti savo sūnų.
O, ne.
Sani taip pat juda link mėlyno taško.
Atsiprašau, atleiskit.
SECUBUNO ŠVENTĖ MANKAKUDŽI ŠVENTYKLOJE
Eime, čionai! Čionai.
Kas yra?
Jei įeisiu ir jų ten nėra...
Viltis siaubingai gąsdina.
Jie mane mausto.
Kas?
Jis juda.
Sveiki?
Zenai!
Pone Masa!
Masa? Zenai?
Zenai! Vaikeli!
Zenai? Masa.
Ar yra kas?
Mama!
Zenai?
Zenai!
Mažuti! Ateinu!
Zenai!
- Zenai. - Mama!
Mažuti. Zenai.
Mama!
Zenai!
Mama!
Eik!
Nejudėk, kol nepasakysiu.
Ir užsičiaupk, blemba.
Zenai.
O Dieve. Mažuti!
Mažuti!
Ne.
Neliesk jo. Ne...
Zenai!
Ateik ir pričiupk ją.
Siuze, ar tu...
Siuze!
Padėk!
Siuze!
Siuze.
Išvertė Sandra Siaurodinė