Om jag säger att jag vet smärta är,
hur vet jag att du menar samma sak
när du säger att du känner smärta?
Filosofen Ludwig Wittgenstein
ber oss föreställa oss att alla har en låda som bara de själva kan titta i.
Ingen kan titta i någon annans låda,
men alla beskriver vad de ser i sin låda som en skalbagge.
Utifrån min egen undersökning av innehållet i min låda,
tror jag mig veta vad en skalbagge är.
Och förmodligen har du samma uppfattning när du tittar i din.
Men vem vet? Kanske det finns olika saker i våra lådor?
Betyder en skalbagge samma sak för mig som för dig?
Kan vi nånsin veta säkert?
Eller är var och en i sin egen låda?
BASERAT PÅ ROMANEN AV COLIN O'SULLIVAN
Ni måste förstå att dessa frågor hade plågat Masa sedan barnsben.
- Masa, ät upp nu. - Vad är det för uppståndelse?
Jag hälsade bara på min skalbagge.
Han var bara barnet när han insåg hur ensam han var
i sitt eget huvud.
Jag fångade den i parken.
Den är glansigare än de flesta.
- Tyst nu. - Den har nåt som liknar ett svärd.
Och två horn.
- Vänta tills du ser hur stor den är... - Pojken måste lära sig hålla tyst.
Varför tycker inte pappa om mig?
Pappa är bara trött.
Jag går och skär några äppelskivor åt din skalbagge.
Var nu en snäll pojke och ät upp din middag.
Men människor är sociala varelser,
så när förståndet har lämnat oss och våra kroppar tynat bort,
finns det andra som kan vittna om att vi faktiskt gjort skillnad.
Så Masa fortsatte försöka.
Din far är väldigt trött.
Jag blir inte länge.
Det passar inte just nu.
Han är ju döende.
Är du hungrig?
Jag kan laga en gryta åt dig.
Men vad händer när vi försöker
överbygga klyftan, för att bli sedda och förstådda, bara för att misslyckas?
Vad kan man lära sig av det?
Jag har redan ätit.
Beklagar sorgen.
Masa!
När Masa stängde dörren den dagen, menade han att göra det för alltid?
Jag vet inte säkert.
Men jag tror han lärde sig att han bara överlever denna ensamhet
om han välkomnar den och bär den som en mantel.
Två och ett halvt år flög förbi, men Masa vägrade lämna sitt rum.
Det var då hans mor ringde mig. Vi hade inte pratat på årtionden.
Men hon var desperat. Hon hade provat allt.
Hon var till och med villig att prova mig.
Du tycker säkert jag är en dålig mor,
men snälla, se inte ner på Masa.
Nej då.
Han är en smart gosse.
Han lyckas jobba på distans.
Strålande. Vilka jobbar han för?
Imatech. Som dataingenjör.
- Han arbetar inom kylskåp. - Han är ingenjör, alltså? Strålande.
Du måste vara så stolt.
Ett jobb räcker inte.
Han behöver en familj.
Men då så...
Jag beklagar det som hände Shigeru. Var han och Masa nära?
Det är det som är det konstiga.
De pratade knappt med varandra.
Jag är glad att du ringde. Jag ska göra mitt bästa.
Snälla...
...gör vad som än krävs.
Följer du inte med?
Hej, Masa.
Jag är vän med din mor.
Pissgränden.
Jungle Crows 2.
Min favoritbana.
Vet du att det finns ett maphole bakom kaféet?
Det finns tre dörrar bakom det.
Om du går till den i mitten och trycker på B...
Nej, vänta...
Tryck på A och upp samtidigt.
Och medan du är i luften använder du voltmyntet och trycker på B.
Jag betatestade spelet.
Det var mitt jobb att fixa alla buggar, men jag lämnade den här.
Jag hörde att du också är ingenjör.
Jag har en stuga vid Biwasjön. Lite av en verkstad.
Du skulle kunna vara där om du vill.
Du får stället för dig själv.
Det kanske hjälper om jag presenterar mig.
Du heter Masa...
...för att jag heter Hiromasa.
Masa...
Du är min son.
Det finns en butik om du känner för att gå ut.
Jag är tillbaka om några veckor med lite matvaror.
Och lite hemlagat från Noriko...
Från din mor.
Så många oavslutade projekt.
- Jag gör det ena och det andra. - Ja, du har ju så svårt att binda dig.
Det var förunderligt. Jag kunde se mig själv i honom.
Men han hade byggt upp sådana murar runt sig själv.
Jag visste inte hur jag skulle bryta mig igenom.
Masa...
Om det är nåt du undrar över, så är det bara att fråga.
Vilken ersättare du fann.
INNOVATION FRAMTID
EN NY GENERATION HOMEBOTS
SOM LÅTER KVINNOR BÅDE ARBETA OCH BILDA FAMILJ
Din jävel.
- Ursäkta? - Vad i helvete?
Hej. Jag heter Shō.
Jag är en Sopbot.
Du ser ut att behöva mig. Är det okej?
Gör som du vill.
Sopor!
- Det där är min grej! Vad gör du? - Vad menar du?
Alla föremål i rummet har registrerats av Hiro.
Detta föremål var inte registrerat. Därför är det sopor.
Så allt som du inte känner igen är sopor?
- Det stämmer. - Vilket hafsverk.
Ursäkta mig lite.
Ett föremål kan vara mosat eller deformerat på många olika sätt,
så det är svårt för mig att veta vad som är sopor utan registrering.
Det borde inte vara så svårt.
- Hur så? - Glöm det.
Du blev programmerad av en idiot.
Här. Mycket nöje.
Sopor!
Du är instämplad.
Sopor!
Okej, jag ger mig.
Få se vilken skräphjärna den där sopan gav dig.
Anslut till Sopbot.
Jäklars.
Det var åratal sedan Masa hade brytt sig om något
lika mycket som han plötsligt brydde sig om att slå mig.
Så han ägnade många veckor ensam i stugan
åt att göra min Sopbot smartare än jag nånsin kunde ha klarat av.
Sopor!
Du har fel.
Det här är inte sopor.
- Sopor! - Fel!
Sopor!
Nej!
Det finns lite kvar.
Sopor!
Bra jobbat.
Han verkar äta ordentligt.
Och jag tror jag såg honom le.
Log Masa åt dig?
Inte åt mig.
Jag gick inte in. Men jag kikade.
Genom fönstret.
Var det fel av mig?
Förlåt.
- Jag kikade bara snabbt. - Jag brukade göra det med.
Men en sak är säker. Han log aldrig då.
Då är det här ett steg i rätt riktning.
Vilket då?
Att han är ifrån sin mor?
Masa är en vuxen karl.
Hans strider är hans egna.
Men det sneda leendet har han fått från dig.
Mitt leende är inte snett.
Visst. Om du lutar på huvudet.
Du kan väl följa med nästa gång?
Jag är ledig på kulturdagen. Du kan komma och kika själv.
Vi kan kika tillsammans.
Okej då.
Men vi kikar inte tillsammans.
Vi kikar var för sig.
Man blir inte robottekniker av en slump.
Var och en av oss söker efter något.
Masa hade fortfarande inte listat ut vad, men han började närma sig.
Han kämpade med problemet han hade ägnat sitt liv åt att lösa:
sin ensamhet.
Då kör vi.
- Det här är? - Sopor!
Bra.
- Det här är? - Inte sopor!
Bra.
- Det här är? - Sopor!
Bra.
Inte sopor?
Otroligt nog har du rätt.
- Sopor! - Nej!
Hur kan du fortfarande vara så här dum?
Tydligen programmerades jag av en idiot.
Du programmerade mig att återvinna burkar.
Ja, men det här var ju min burk...
Vänta! Vad gör du med min laddare?
- Slänger den. Det är sopor. - Det är den inte alls. Snälla, låt bli.
Vi är väldigt olika du och jag, men vissa mönster förändras inte.
Varför vill du ha laddaren?
Jag behöver den för att laddas.
Och jag behöver mitt kaffe för att laddas.
Så nu är kaffeburkar inte sopor?
Att bara klassificera föremål räcker inte. Deras värde kan förändras med tiden.
Så du måste tänka:
Vad betyder det här föremålet för sin ägare i denna stund?
Glöm det.
Uppenbarligen måste jag gräva i din kod igen.
Så du menar att kaffet är dyrbart för dig
på samma sätt som laddaren är dyrbar för mig?
- Ja. - Så just nu är det inte sopor.
Ja! Bra! Nu fattar du ju!
Vem är idioten nu, era bondtjuvar?
Nån sa så i en film. Kul, va?
Om du säger det, så måste det vara sant.
Okej, då testar vi en till grej.
Vi har flyt nu.
Sopor?
Eller inte sopor?
Inte sopor.
Stämmer det?
Kom.
Du behöver en utmaning.
- Ska vi gå ut? - Det ska vi.
KULTURFESTIVAL
Sopor!
Sopor eller inte sopor?
Titta, pappa!
Inte sopor.
Du sa att du letade efter mönster.
Du rynkar pannan åt föremål som är värdefulla för dig
för att du värderar din ledsamhet.
Varför skrattar vi den här gången?
Masa var inte som andra robottekniker.
Det var inte hans robotintresse som lockade honom till branschen.
Förlåt att jag inte förstår dina skämt.
Du har varit så duktig, Shō.
Hans mål var inte att lära robotar upptäcka sin mänskliga natur.
Det som intresserade honom var hur de kunde hjälpa oss upptäcka vår egen.
Bra jobbat.
Jag såg det där!
Vad sysslar du med?
Just det! Du där! Du med ansiktet.
Tro inte att jag inte ringer polisen!
Släng inte ditt skrot där!
- Spring! - Det där är brännbart!
Kom igen!
Spring! Kom igen!
Skynda dig!
- Hallå. - Masa...
Sopor.
Masa, vänta...
Vad i helskotta har du gjort med boten?
Vad fan är det med dig? Varför sparkade du honom?
- Den attackerade mig ju. - Den ville bara göra sig av med sopor.
- Masa... - Vadå?
Vad kallar man annars nån som lämnar sitt barn åt nån annan att uppfostra?
Det räcker!
- Försvarar du honom? Är du galen? - Tala inte så till din mor.
Äh, håll käften.
Nu förstår jag.
Det hela var din idé.
Kände han till det?
Inte han, utan din make.
Visste han att jag inte var hans son?
Han föraktade mig.
Hela mitt liv.
Och jag förstod aldrig varför.
Jag borde aldrig ha kommit.
Glöm det! Du får inte gå. Du måste förklara.
Varför höll du det hemligt? Varför sa du inget?
Varför? Varför sa han inget?
Imatech har strikta sekretessavtal.
Skitsnack.
Det täckte inte hela hans liv.
Han drog ju in dig i sin robotskit.
Jag vet inte varför han inte sa nåt till dig.
Kanske det kändes tryggare att hålla en del saker för sig själv.
Masa kom hem till mig
några dagar innan flygresan, mitt i natten.
Han var upprörd. Orolig.
Jag kände mig hedrad över att han bad mig om hjälp.
Men han mådde inte bra.
Han var rädd.
Kanske för mycket sprit.
Han gav mig homeboten.
Jag gav den till dig, enligt hans anvisningar.
Varför var han så rädd?
Jag vet inte.
Det enda han sa om och om igen var...
Du är den enda jag kan gå till. De måste skyddas.
Han flydde alltså. Han visste att yakuzan var efter honom.
Snälla! Jag svär.
Jag sparkade ut dem direkt när de sa att de var i klammer med er.
- Jag skickade iväg dem. - Men du ringde mig inte?
Jag borde ha gjort det. Jag fattar nu. Jag är led...
Jag tycker inte om hemligheter.
Risa...
Nej, snälla! Boten attackerade hennes vän.
Det är allt jag vet.
Det är dags.
Jag kommer!
Nu går vi och hittar Suzie.
Så den var aldrig våldsam innan de fick tag på boten?
Var är den nu?
Hemma hos mig. Vi hittade tre GPS-prickar, så vi...
Fyra, faktiskt.
- Va? Nej, tre. - Fyra. Titta.
Vad fan är det?
Den gula är... Jo, förresten, Noriko sitter i fängelset.
Vadå?
Jag vet, men det låter som hon stortrivs.
Så... Den gröna är du.
Den orangea var min vigselring, men vi satte den i Sunny innan vi kom hit.
Men den blåa?
Jag vet inte.
Då tittar vi på historiken.
Den är bara två dagar gammal.
Min son gör också det där.
Här har vi det.
Åkte du till en bondgård?
Kanske det inte var yakuzan. Kanske...
- Kanske det var... - Det här är nyår.
Vänta. Varför rör sig inte den där?
Kom igen.
Jul.
Nu rör den sig.
Herregud.
Vart är den... Herregud, det är...
Flygplatsen.
Mitt hem.
Den måste väl ha rätt, va?
Jag måste hitta min son.
Nej, nej, nej...
Sunny går också mot den blåa pricken.
Ursäkta. Förlåt.
SETSUBUN-FESTIVAL
Kom igen, hitåt!
Vad är det?
Om jag går in och de inte är där...
Hopp är hiskeligt.
De jävlas med mig.
Vadå?
Den rör på sig.
Hallå?
Zen!
Masa!
Masa? Zen?
Zen! Gubben!
Zen? Masa?
Hallå?
Mamma!
Zen?
Zen!
Jag kommer, gubben!
Zen!
- Zen? - Mamma!
Gubben? Zen?
Mamma.
Zen!
Mamma!
Kom igen! Du rör på dig när jag säger så.
Och håll käften!
Zen.
Herregud. Gubben!
Va? Nej.
Rör honom inte! Rör...
Zen!
Ta henne!
Suzie, är du...
Suzie!
Hjälp!
Suzie!
Suzie...
Suzie?
Undertexter: Borgir Ahlström