ZA DRUHÉ SVĚTOVÉ VÁLKY NĚMCI ČTYŘI ROKY OKUPOVALI PAŘÍŽ,
ČÍMŽ FRANCOUZE PŘINUTILI PODŘÍDIT SE NACISTICKÉ NADVLÁDĚ A ÚTLAKU.
PO KONCI VÁLKY JEDEN NEZNÁMÝ NÁVRHÁŘ
VYSTOUPIL ZE STÍNU COBY NOVÁ FRANCOUZSKÁ NADĚJE.
TENTO PŘÍBĚH VYPRÁVÍ O TOM,
JAK KREATIVITA DO SVĚTA VRÁTILA ELÁN A ŽIVOT.
PODLE SKUTEČNÝCH UDÁLOSTÍ
1955 PAŘÍŽ
Ale prosím vás.
Ostatní návrháři mě nezajímají.
Nudí mě. Vždycky mě nudili.
Ale, slečno Chanel, tohle je Christian Dior.
Nezačínejte.
Já se přišla bavit o Chanelu. O svém návratu.
O své první kolekci od uzavření butiku po vypuknutí války.
Diora dnes mají vyznamenat na Sorbonně.
To jste věděla?
Žiju v blažené nevědomosti.
Proběhne tam přehlídka jeho nejslavnějších modelů
od založení domu před 8 lety.
Ano, už...
Slyšela jsem, že pan Dior je teď na nervy.
Skrývá se a trápí se, protože ví, že si tu chválu nezaslouží.
Lituju všechny, kdo dnes trčí na Sorbonně
a musejí ho přetrpět.
Dior! Dior!
Dobré ráno.
Omlouváme se za zpoždění.
Zjevně sdílíte moje nadšení
z tohoto dějinného milníku.
Už to nepotrvá dlouho a přidá se k nám i pan Dior.
Dior! Dior!
Nějak přituhuje. Potřebuju pomoc.
Proboha svatého.
Odmítá mě pustit dál a teď chce celou akci zrušit.
- Cecile. - Ano?
Kdy budou děvčata moci?
Kdy je potřebujete?
Hned.
Paní Zehnacker?
Paní Bonjean. Začneme tou přehlídkou.
Po ní bude následovat přednáška.
Děje se něco?
Ne, vůbec nic.
Jen má tohle pořadí pan Dior raději.
Dior. Dior.
To je ona, že ano? Karta se smrtkou.
Paní Delahaye, řekněte jim, že...
že před ně nemůžu.
Dior! Dior!
Rychle, dámy. Na místa, prosím.
Honem, honem.
Dohodly jsme se, že dnes věštba nebude.
Pán na tom trval.
Ano, a já teď znovu trvám na svém.
Měla jste mu pouze přinést talismany pro štěstí.
Už zbývá otočit jen dvě karty.
Prosím, nechte toho. Obě.
Christiane, čas vypršel. Už jsem dala pokyn modelkám.
Dámy a pánové, umění Christiana Diora.
Víte, že vlastně neznamená smrt.
No tak, ti studenti jsou mladí, krásní a živí.
Budou se vyptávat a ty budeš báječný.
BAROVÝ KOSTÝM
Dior! Dior!
Děkuji.
Díky.
Pan Dior.
Děkuji vám.
Je pro mě velkou radostí vás tu přivítat.
Prvního módního návrháře, který Sorbonnu za 700 let její existence navštívil.
Díky.
Jste nejslavnější návrhář světa už téměř deset let.
Jste spokojený s tím, čeho jste dosáhl? A s revolucí, kterou jste odstartoval?
Jediné, co jsem kdy chtěl,
bylo navrhovat to nejkrásnější dámské oblečení,
které svět kdy viděl.
Vaše první kolekce v roce 1947 lidstvu pomohla znovu najít krásu
a touhu žít i po hrůzách druhé světové války.
Tak to vás tady učí?
Sezvali jsme sem dnes špičkové studenty módního návrhářství.
Tohle je skutečně zlatý hřeb mého života. Děkuji vám.
Přejděme rovnou k dotazům, ano?
Prosím, první dotaz.
Dobrý den, pane Diore.
Dobrý den.
Coco Chanel se tento týden vrací do Paříže po osmi letech v exilu.
Před válkou to byla nejslavnější návrhářka světa
a teď slibuje, že znovu usedne na módní trůn.
Co na to říkáte?
Asi si musím najít jiné místo k sezení.
Móda, móda. Co je to móda? Podle vás je Dior móda?
Dior znamená extravaganci.
Na tu já nemám čas.
Ne, můj styl je jednoduchost.
Žena má nosit šaty, ne naopak.
A teď v 70 letech chystáte návrat.
Je to inspirativní.
Prosím vás, drahoušku, nikdy bych dům Chanel neopustila.
Nikdy.
Sama jsem ho vybudovala. Podívejte, co jsem vytvořila.
Ten jediný mi skutečně patří.
A teď jsem potřeba víc než dřív.
Upřímně, drahoušku, otiskněte tohle.
Christian Dior zničil francouzskou módu a já se ji vracím zachránit.
Pane Diore?
Ano?
Je pravda, že během německé okupace v Paříži
Coco Chanel zavřela svůj ateliér a odmítla navrhovat pro manželky nacistů,
zatímco vy jste pokračoval v práci a vydělával?
Prosím, zůstaňme u módy.
Ne, ne. To je velmi dobrá otázka.
A já chci odpovídat na to, co vás zajímá.
Slečna Chanel měla vlastní podnik a o jeho zavření sama rozhodovala.
Já byl...
Já byl nula a dělal jsem pro Luciena Lelonga.
Pro ty, kteří prožívali válečný chaos,
čtyři roky nacistické okupace... Nejtemnější období našeho života.
A ano, opravdu jsme prodávali manželkám a přítelkyním nacistů.
To je pravda.
Ale za tou se vždycky skrývá ještě další pravda.
1943 TŘETÍ ROK NACISTICKÉ OKUPACE PAŘÍŽE
Dámy a pánové.
Pokud nemáte poukaz, nemůžeme vám jídlo vydat.
Prosím. Prosím.
- Smím vás předběhnout? - Ne, je mi líto.
- Ale každý den dojdou zásoby. - To nám všem.
Ne, neživím jenom sebe.
Prosím, to... Všichni to máme těžké.
Jídlo došlo! Zavíráme.
Stůjte. Vaše doklady.
Proč nás dennodenně obtěžujete?
Doklady.
Chodím tudy každý den.
Můžete mi aspoň vrátit foťák?
Slečno, promiňte, ale potřebujeme vidět doklady.
Hned.
A kam máte namířeno?
Do práce.
- Jak se máte? - Hansi, jak se máme?
Nudím se. Já se nudím.
Hans se nudí. A já jsem osamělý.
A co vy, slečno?
Trápí vás nuda, nebo osamělost?
Nebo snad oboje?
Asi jsem je zapomněla.
Vrátím se pro ně v obědové pauze.
Nezajdeme pro ně společně teď?
Jsou v ložnici?
Bez dokladů vás musíme zadržet.
Prosím.
Je to prostá chybička.
Prosté chyby vedou k prostým řešením.
Nevzdorujte, ať nejsme nucení vám ublížit.
Stát! Stát!
V takových botách jsi nám chtěla utéct?
Prosím, ne.
- Ne, prosím! - Nevrť se.
Nevrť se.
Nechci ti ublížit.
- Dělej. - Nevrť se.
Nevrť se.
Gunthere!
V pořádku? Povedlo se. Past zafungovala dokonale.
- Krvácí. - Jeane, tu zbraň.
- Catherine... - To není má krev.
Tenhle má peníze.
Bezva, seber je.
Tady máte prosté řešení.
Jdeme!
Vive la Résistance!
- Pomoc! - Léčka!
Dva vojáci postřelení! Byl to odboj!
Zmizte, než začnou zatýkat!
- Běžte! - Kam?
- Utečte jim! - Tudy.
Ke studentům nemůžeme.
- Vážně se k vám vejdu? - Ano.
- Postaráme se o tebe. - Honem, Jeane. Hni sebou.
Kde máte manžela? Proč není s vámi?
Kde bydlíte?
- Běž. - Jděte domů!
- Všichni domů! - Zmizte z ulice!
Běžte, okamžitě! Domů!
Jděte oba dovnitř. Hned.
- Napij se. - Díky.
Jděte domů!
Kde seženeme náboje?
Máme tyhle, ty jsou perfektní.
- Co jsou zač? - Němci jim říkají...
Sledoval tě někdo?
- Ne. - Určitě? Slyšel jsem zvenku křik.
Kdo jste?
Tak kdo? Odpovězte mi. Kdo to je? Hervé.
Hervé, kdo to je?
Tohle je můj byt, jasné? A ty mi odpovíš.
Kde je vůbec moje sestra? Tak kde?
Hervé by ti odpověděl, ale já mu to zakázala.
Díky.
Musíte mě informovat, co se děje.
Občas se moc strachuješ.
Přehnaně a zbytečně se strachuješ a vyšiluješ.
A pak se jenom strachuješ ještě víc.
Ne, ne. Promiň, to ne.
Rád vám poskytnu úkryt,
ale odboj přepadne nacisty přímo v sousedství
a pak mi přivedete do bytu cizince.
To je pošetilost.
Vydělal pan Lelong na výplaty?
- Musíme si promluvit. - Jindy.
Je to stresující, Christiane, ale jinak to nejde.
O mě se neboj, Hervé.
Kde jste vzali tolik peněz?
Nacisti Lelongovi dovolili
prodávat šaty do Španělska, a Jižní Ameriky.
A chystá se jakási akce, tak je práce dost.
- Co šijete? - Plesové róby.
Plesové róby?
Teď pořádají plesy jenom nacisti
a vy šijete plesové róby.
To vy jste pošetilec.
Pošetilý stařík.
Musíš to odmítnout.
A pak mě vyhodí, že ano?
A pak budeme bez peněz.
A co budete dělat?
Protože skoro všechny ty peníze jdou k vám, na vaše cíle.
Já vím jediné.
Udělala jsi přesně to, co jsi mi slíbila, že neuděláš.
Musíš se mu omluvit.
- Cože? - Musíš.
Jean pomáhá pařížskému odboji.
Omlouvám se za ta špatně vážená slova, pane Diore.
A myslím si, že máme velké štěstí, že právě vy jste Catherinin bratr.
Příštích 72 hodin nesmíme do ulic, ale bez obav, pak se hned vypaříme.
Catherine, samozřejmě chci, abys zůstala.
Ano? Zůstaneš.
Po setmění dostaneme Jeana potají pryč.
A pak všichni zmizíme.
Nemůžeš mě prostě vyslechnout?
Neusnu, když nevím, kde jsi.
Dobře, zůstaňte.
Dobře. Ne, máte pravdu.
Můžete tu zůstat.
Můžete zůstat.
Bude to tak lepší. Bezpečnější.
FRANCOUZSKÝ ZAJATECKÝ TÁBOR ASI 50 KM OD PAŘÍŽE
Ona neumí německy.
Pusťte mě.
- Coco. - Kam...
- André? - A vy jste kdo?
Mám tu povolení k vyzvednutí vězně 4332.
- André? - Skloň hlavu.
Jsi to ty?
Slyšel jsem, že vám synovce propustíme
coby osobní laskavost, o které nikdo nesmí vědět.
Zajímá mě jenom André, nic jiného.
Zaplatím vám, mám...
- Mám peníze. - Zaplatíte?
- Ano, kolik jen chcete. Peníze mám. - Myslíte, že jsem na prodej?
Mě si nekoupíte.
- Ne. - Ne! Prosím!
- Nestřílet! - Počkat! Řekli nám, ať přivezeme peníze.
Tak to slečna myslí.
Rozhodovat já, tak je mrtvý.
- Možná i vy. - Naštěstí nerozhodujete.
Prosím.
- Vemte si ho. - Díkybohu.
Díky.
Coco, mám tě rád.
- Pojď, musíme... - Pojeďme domů.
Vstaňte.
Jak jste chtěl, pane Spatzi. Hotovo.
Byla vděčná?
Vděčná?
Koho to zajímá?
Velitele Schellenberga. Za tři dny se s ní chce setkat.
Dohlédněte na to, aby se s baronem vrátila do Ritzu.
Bez úhony.
Teď pořádají plesy jenom nacisti
a vy šijete plesové róby.
Jak se mu daří?
Lépe.
Vzala jsem ho pod křídla už jako chlapce.
Po sestřině smrti.
Tehdy mě potřeboval stejně jako teď.
Hlavně že je doma.
Ano, díky vám, barone.
Jsem vaší dlužnicí.
Nic mi nedlužíte, Coco.
Ani se nedíváte!
Pane Balmaine, čas je pro mě příliš drahocenný,
než abych si prohlížel návrhy, které se mi nelíbí.
Co přesně se vám nelíbí?
ZAKLADATEL DOMU LELONG
Nic zajímavého na tom nevidím. Nic.
Jenom ideální tuniku na odpoledne z černého krepdešínu.
NÁVRHÁŘ, DŮM LELONG
Zadáním nebyl návrh tuniky.
Ne, měl jste navrhovat plesové róby.
ŘEDITELKA, DŮM LELONG
Za čtyři dny přijde náš termín
a plesové róby jsou poněkud extravagantnější než tuniky.
Propracovanější.
Například nějak takto, pane Balmaine.
Pane Diore.
To je opravdu nádherná róba.
A děkuji vám, že jste navrhl to, co jsem po vás chtěl.
To je zatím váš nejhezčí návrh.
Ano. Bravo, Christiane.
- Je opravdu krásný. - Díky.
- Podíval by ses na moje? - Ano, moc rád.
Odmítám navrhovat víc, když neřeknete, pro koho to je.
Pierre, přestaňte klást otázky,
na něž nechcete znát odpověď.
Možná bych měl přestat navrhovat i dýchat.
Pierre.
Možná i existovat!
Au revoir.
Velmi chytře rozvrženo, Christiane.
A to vrstvení je velice poutavý nápad.
Zákaznice si přála, abyste přišel na osobní zkoušku šatů.
Prosím, chci se zapojovat jenom jako návrhář.
Žádá si vás osobně.
Nemůžu. Je mi líto.
Christiane, vy musíte.
Nemůžeme si dovolit si tyto lidi znepřátelit.
Pošlete švadlenu.
- Vyžádala si konkrétně vás. - Proč?
To nevíme.
Půjdete tam.
Ale vždyť míry znám.
Můžu jí tu róbu ušít i bez zkoušení.
Žádám tak maličko.
A v tomto případě žádáte příliš.
Vždyť jste ředitel banky.
Jak to, že finanční převod není možný?
Moje rodina se bez něj neobejde.
Slečno, už k tomu účtu nemáte přístup.
Cože? Vždyť jde o mou společnost. O moje peníze.
Vaši partneři na začátku války prchli ze země a přešli k jiné bance.
Ty účty už nespravují Wertheimerovi.
Ale o tom nemůžou rozhodnout bez mého svolení.
Já můžu jen říct, že už se stalo.
Nemáte k tomu účtu přístup, je mi líto.
Ale možná byste měla zkusit nacisty.
Jak se opovažujete?
Tak dost. Odejděte!
Jak si přejete.
- Ale oni si v těchto věcech vědí rady. - V jakých?
Týkajících se Židů.
Jako jsou Wertheimerovi.
Tedy pokud vím.
Měla jste panu Wertheimerovi říct, že s ním ihned musím mluvit!
Ano, vím, že je v New Yorku brzy.
To je mi fuk! Jestli spí, vzbuďte ho!
Poslyšte, vy káčo!
Vyřiďte Pierrovi a jeho pitomému bratrovi,
že jim to nedaruju.
Ti zlodějíčci mě okradli!
Haló?
Myslel jsem si, že vaši partneři prchli do USA před nacisty.
- Zjevně prchli před vámi. - To není vtipné!
Jsou to vaši partneři, Coco, ne přátelé.
Chtěla jsem vám dát pořádný balík jako dárek.
Nechci vaše peníze.
Musíte přijmout můj dík.
Za záchranu Andrého vám budu navždycky vděčná.
Coco, teď máme větší starosti.
Co se stalo?
Můj kontakt,
nacista, který zajistil jeho propuštění, se s vámi chce setkat.
- Proč? - To už jsme probírali.
Věděli jsme, že na oplátku možná bude něco chtít.
- Ale André už je venku a... - Coco.
Nezjistíte, o co jde?
Snažil jsem se.
Vyhrožují, že mě zatknou, když nesvolíte.
Prosím vás. Chcete mi něco dát?
Zvažte coby dar tohle. Večer se s ním sejděte.
Přijde sem do hotelu.
Dobře, pane barone. Tak já...
Možná mi pomůžou...
získat zpátky můj podnik.
Buďte opatrná.
Ve válce se brzy může karta obrátit ve prospěch Spojenců.
Nechcete skončit jako já.
Litovat, že jste s nimi kdy vlezla do postele.
Musíš pro něj přestat dělat, cokoli děláš.
Jsem jen poslíček na kole.
Nelži mi.
Zaslepuje tě láska k němu.
Zodpovídám za tebe, Catherine.
A to proč přesně?
Proč?
Protože jsi matce slíbil, že se o mě postaráš?
Pojď sem, Christiane.
Ona je náš dar.
Pro tebe a pro mě.
Bojím se, že už tady dlouho nebudu.
Pak na ni budeš dohlížet ty, Christiane.
Povedeš ji životem až do své smrti.
Jsi úžasná.
Gestapo.
Rychle. Honem se pomodlíme.
Líbilo by se jí vidět tyhle květiny v rozkvětu.
Nezodpovídáš za mě.
Zodpovídáš jenom sám za sebe, Christiane.
To je moje modlitba.
- Dobré, že ano? - Naprostá nádhera.
- Jo, děkuju. Díky, Cristóbale. - Co...
Co říkáš na tenhle?
- No... - Co si myslíš, Christiane?
Máš na víc, řekl bych.
Dobře, ale v jakém směru?
- Jak bys to vylepšil? - Ne, já... Můj názor se nezměnil.
Pro nacisty nedělám.
MÓDNÍ NÁVRHÁŘ
Ani kdybys hladověl?
Nepošpiním jméno Balenciaga.
Takže Lelong pro ně dělá?
- Určitě? - Naivko.
Navrhujete róby na uvítání velitele Schellenberga, šéfa pařížské SS.
Potřebuju vydělávat.
- Musím živit otce a sestru. - Ti nechtějí, abys kolaboroval s nacisty.
- Prosím. - Já...
Ne, jedna žena, co by mohla být nacistka,
už dvakrát volala, abych k ní šel na zkoušku šatů.
Pokaždé jsem odmítl.
A Lelong nám neřekl, pro koho navrhujeme.
Řekl bych, že lže, aby vás ochránil
a sehnal vám výplaty.
Jestli válka někdy skončí a pravda vyjde najevo,
dává vám oběma možnost hrát nevědomé.
Já to dělat nemůžu.
Je mi z toho nanic.
Ale řekni, které se ti líbí nejvíc?
Ty s mašlí...
Nacisti nabídli mně a Coco Chanel za naše služby hromadu peněz.
- Oba jsme odmítli. - Tak jak to, že Coco bydlí v Ritzu?
To nevím.
Ale vím, že řvala vzteky, když zjistila, že nacisti přicházejí.
Cokoli dalšího, co jste neslyšeli ani neviděli sami, jsou řeči.
- Máš to z první ruky? - Ano.
Ano, byl jsem u toho. Na vlastní oči a uši.
Ó la la, zdravím. Proč jste všichni tak vážní?
Prostě další mizerný večer za německé okupace.
Jednou to všechno skončí, no ne?
A teď se musíte ptát, jestli až se to stane,
dokážete žít s tím, co jste dělali.
Věřte mi, na našich rozhodnutích záleží.
Dobrý večer, Alberte. Někdo mě tu čeká.
Slečno.
Díky.
Velice rád vás poznávám, slečno.
Baron mi o vás hodně vyprávěl.
Mám pocit, jako bych vás dávno znal.
Jste Brit?
Moje matka byla. Půjdeme?
Ani neznám vaše jméno.
Moje příjmení zní Dincklage, ale říkejte mi Spatz.
To je německy vrabec.
A proč vám tak říkají, pane Spatzi?
Protože jsem přesný opak vrabcovy ošuntělosti a ošklivého zpěvu.
Půjdeme?
- Buďte bez obav. - Žádné nemám.
- Nechvěje se vám ruka? - Nepovíte mi, kam jdeme?
Zamluvil jsem nám krásný stůl U Maxima.
Prosím.
Tohle musíte ochutnat. Jedno z mých oblíbených šampaňských.
Je pro mě čest, že jste mě pozval mezi své hosty.
Pro slečnu je naprostým překvapením,
že se nachází ve společnosti velkého Heinricha Himmlera.
Spatzi, vy jste jí neřekl,
s kým jde na večeři?
Omluvte prosím jeho nedostatky.
Na vaše zdraví.
Povězte mi...
Coco, co si myslíte o návrháři Lucienu Lelongovi?
Těší se úctě?
Ne od těch, kdo vidí, že mu chybí talent.
Jste báječná.
Vzácně upřímná žena.
Lelong si jen najímá jiné, aby dělali, co sám neumí.
Podepisuje se pod práci svých zaměstnanců.
To... Je ostudou haute couture.
Tak proč je potom prezidentem francouzské módy?
Prosté. Já odmítla, on kývl.
Něco mi povězte.
Co máte vy Francouzi s těmi vašimi názvy?
Co má být to haute couture?
- Haute couture? - Ano.
Znamená to „vysoká krejčovina“.
Všechno, co máte před očima, bylo ušito ručně.
Z látek nejvyšší kvality. Je to ta nejkvalitnější móda, opravdu.
Výroba jednoho kousku zabere 366 hodin, minimálně.
To nejlepší vůbec.
Ano.
A my to chceme přesunout do Berlína.
- Přesunout? - Ano.
Přesunout, komplet.
A udělat z Berlína hlavní město haute couture.
Ale podle pana Lelonga to je možné, jedině když přesuneme 15 000 osob.
- Má pravdu? - Ne.
No vida. Já to věděl.
20 000, nejmíň.
- Vážně? - Kdoví?
Ještě šampaňské, prosím.
Musíme probrat vaše osobní problémy.
Spatz mi říkal, že vám můžeme pomoct.
S obchodní záležitostí.
Baron, váš starý přítel, nám sdělil podrobnosti.
Jsme vaši... vaši noví přátelé.
Nechci být na obtíž, je to...
Bratři Wertheimerovi, vaši partneři, jsou Židi?
Špatně jsem je odhadla.
Ano.
Zacházení, které musíte trpět,
se od nich bohužel dá čekat.
Říkají vám něco árijské zákony?
Ne, pokud jde o právní věci, snažím se zůstat spíš neinformovaná.
Coco, já a Vůdce jsme ve svém úsilí velmi brzy pochopili,
že pokud máme vyhladit židovstvo...
musíme v nich nejdřív zničit jakýkoli pocit sounáležitosti.
A to tak, že je připravíme o vše, co jim patří.
Může jít o umění. Může jít například o jejich domovy.
A tak pokračujeme. Uhodnete, co přichází na řadu pak?
Nevím. Povídejte.
Jejich důstojnost. Jejich naděje. Jejich duše.
Árijské zákony nám umožňují vzít Židům, cokoli chceme.
Podle práva teď nesmějí nic vlastnit.
Dovolíte mi tedy, abych se na ty Wertheimerovy podíval?
Na slečnu Chanel.
Coco.
Pane Diore.
Co vy tady děláte?
Musím s vámi mluvit.
- Kdo to je? - Sousedův syn.
Co tady děláte?
Opouštím váš byt, pane Diore.
Mrzí mě, že jsem vás dostal do potíží a nebezpečí. Moc se...
Zůstaňte. Ujely mi nervy, ale zůstaňte.
Bude pro vás bezpečnější, když odejdu.
A můžu bydlet s ostatními studenty.
- Už jsem se rozhodl. - Co to je?
Můj podíl z toho, co jste nám dal.
Nechte si ty peníze, pane Diore.
A mluvil jsem s Catherine. Zůstane u vás.
- Je to bezpečnější. - Vemte si to.
Nedáte si sklenku?
Je vážně vzrušující sedět tady, že ano?
Pane Spatzi.
Byla jsem U Maxima na mnoha večeřích.
Je to tu plné vzpomínek.
Ale je Heinrich Himmler
nejmocnější muž, s kterým jste večeřela?
Našli by se i další.
Sir Winston Churchill je ten nejmocnější, řekla bych.
Nebo spíš býval mocný.
Ale podnik vám zpátky získat nedokáže.
Dáte se přemluvit k poslednímu rozptýlení, než vás budu muset odvézt do Ritzu?
Pochybuji, že unesu další z vašich velepřekvapení.
Už žádná velepřekvapení.
Jen menší nákupy.
Chcete mě vzít na nákupy?
V tuhle hodinu?
Prosím, slečno. Tudy.
Tady bydlíte?
Ne. Je opuštěný. A teď náš.
Až po vás.
Slečno, můžete klidně sepsat seznam, a cokoli se vám tu zalíbí, to bude vaše.
Nic nepotřebuju.
A... A majitelé jsou Židi?
Slyšela jste Himmlera.
Židi teď už nic nevlastní.
Po čemkoli tady zatoužíte,
to vám nechám doručit do vašeho apartmá v Ritzu.
Jsme v novém světě.
Je načase ho přijmout.
Bez majetku, bez moci...
je každý nahraditelný.
Ale pak jsou mezi námi ti skutečně elegantní.
Nikdo nemůže nahradit velkou Coco Chanel.
Právě takový jsem hledala.
Celé roky.
Je připojený.
Vida, ještě pořád funkční.
Je k nezaplacení.
Jak já s tou vaší elegancí zatočím, když mě necháte.
Christiane, už nezvládnu ani krok.
Pojď se mnou domů.
- Ne, musím pracovat. - Uprostřed noci?
- Jsme pod obraz. - Já musím.
Práce, práce.
Jacquesi, přestaň, přestaň. Je to nebezpečné.
Trápí tě ten kluk.
- Ne. - Ale ano.
Nevíš, o čem mluvíš.
Musím jít navrhnout podělanou róbu.
Nemůžeš za to.
Ve 14 Christianovi četla věštkyně z ruky,
že bude velmi chudý.
Taky mu předpověděla, že jednou přinese ženám velké potěšení.
Rodiče se nemohli přestat smát.
Je ohromně laskavý.
A zároveň umí být velice křehký.
To je náročná kombinace.
Vždycky se o mě dobře staral.
Hervé?
- Haló? - Chci mluvit s Jeanem.
Není tady. Je u studentů.
- Nacisti jim odpojili telefon. - Cože? Proboha, kdy?
Catherine, kdo volá?
Jde o studenty.
Chystá se na ně zátah.
Lež, ty svině!
Ne, ne!
Vstaň! Pojď.
Christiane.
Je nádherná.
Mnohem krásnější, než jsem vůbec mohl čekat.
A než si ta žena zaslouží, samozřejmě.
Bude to nejkrásnější žena na dnešním plese.
Jo. Ani já jsem tohle vlastně nečekal.
Ale látka, návrh, ta róba...
To všechno je bez viny.
Jenom ta žena, která si ji brzy oblékne, bude zkažená.
Dnes večer přivítáme Waltera Schellenberga
v Paříži velkým plesem.
Koho?
Waltera Schellenberga.
Brzy se stane šéfem nacistické zahraniční rozvědky.
Tak plesem? Jak starosvětské.
Chci tě vzít s sebou.
Třeba mám na večer jiné plány.
No, tak ti je nařizuju změnit.
Drahoušku, ty mi nemáš co nařizovat.
Obávám se, že na tom musím trvat.
Schellenberg si osobně vyžádal tvou účast.
Vyzvednu tě v sedm.
Příteli, chci jména.
- Adresy, kontakty. - Ne...
Když nic neřekneš, zabijeme tě.
Nemusí to tak dopadnout.
Přejděte k dalšímu.
Tebe zabijeme.
Už máme potvrzeno,
že zítra v 11 hodin...
všech pět studentů popraví na Balardově střelnici.
Nedá se jim nějak pomoct?
Musíme to probrat s ostatními buňkami.
Možná bychom je při převozu na střelnici mohli vysvobodit.
To by šlo?
Nevím.
Ale musíme se pokusit. Dlužíme mu to.
Catherine, doručíš nějaké zprávy, ano?
Dojdi pro kolo.
Neposílej ji.
Hervé, prosím tě.
Musíme se pokusit.
Chápu.
Catherine, přední kolo. Je prázdné.
Nevadí, vyřeším to.
Dobře. První Olivierovi.
Druhou Bernardovi.
Poslední Antoinovi.
A asi odsud budeme muset pryč.
Jean možná promluví.
Jména jim neřekne.
Jak to můžeš vědět? Jak bys to proboha mohla vědět?
Jména jim neřekne.
Haló? Kdo je to?
Christiane, tady Lucien.
Musím s vámi hned mluvit.
Christiane, potřebuji pomoc.
S tou róbou na dnešek nastal problém.
Pracuju v kuchyni.
Problém s róbou?
Jde o vadu. Má... Je natržená.
A ta zákaznice už je na plese.
Její manžel patří k hostitelům
a po telefonu se dožadoval toho, abyste ji tam přijel osobně opravit.
Co to děláme?
Christiane, mám z těch lidí hrůzu.
Omlouvám se.
Promiňte mi to, ale podle mě je riskantní jim tuhle drobnou službu odmítnout.
Žádám vás o to.
Dobrý večer, vítejte.
Přímo nahoru, prosím.
Vaši pozvánku.
Chci silné martini.
Po tvé schůzce si rád dám s tebou.
Pozvánku, prosím.
Prosím.
Pozvánku.
Připravená?
- Slečno. - Díky.
Potřebuju víc zbraní. Uvidíme se pak.
Buď opatrný, lásko.
Vpřed.
Sehnout. A nehýbat se.
Dělej, chátro.
Pořád se můžete zachránit, když prozradíte jména.
Pozvánku, prosím.
- Promiňte. - Pozvánku.
Ano.
- Pan Dior? - Ano.
Jdu jenom...
Počkejte.
Pane Schellenbergu.
Slečno, jaká radost.
Je to opravdu čest.
Děkuji vám za seznámení, drahý Spatzi.
To já jsem poctěna, pane Schellenbergu.
- Vítejte ve Francii. - Děkuji.
Věděl jsem, že s návštěvou Paříže otálím z dobrého důvodu.
Z jakého?
Co by mohlo překonat přivítání od Coco Chanel?
Hvězdy větší, než jsou ty hollywoodské.
Pojďte se mnou.
Jen pojďte, no tak.
S dovolením.
Pane Diore.
Miluju Paříž.
No, pročpak taky ne?
Mám pro vás novinu. Jen pro vaše uši.
Posaďte se prosím.
Už... už jsme nařídili soudům,
ať ve vaší věci uplatní árijské zákony.
To jste chtěla, že ano?
Čekám už... přes 20 let.
Kdo za to tedy může?
Hluboce se omlouvám.
Jak neschopný jste?
Spravím to.
Má se seznámit s panem Schellenbergem.
- Chápete, jak je to důležité? - Ano.
Dělejte. Zůstanete, dokud to nezašijete.
Smím, vidět to natržení?
Jste tu sám?
Tohle... nevzniklo špatným šitím.
Jste Christian Dior?
Jak se to stalo?
Tak jste?
Ano.
Roztrhla jsem je.
Proč?
Protože jste za mnou odmítl přijít. Dvakrát.
Já vám nerozumím, ale to nevadí.
Máte sestru Catherine, že?
Je v odboji?
Jak to víte?
Mají její fotku a všude ji ukazují.
Poznala jsem ji. Byly jsme spolužačky.
- Ale neznají její jméno. - Kdo? Kdo ji hledá?
Gestapo. Hrozí jí nebezpečí.
Je podezřelá z účasti na tom přepadení.
Našli tam fotoaparát s jejími fotkami.
Vědí, že doručuje zprávy na kole, ale ještě ji nenašli.
Na róbu zapomeňte. Běžte sestru varovat.
A zůstaňte schovaní. Běžte, běžte!
Až dokončíte náš úkol,
vaši židovští partneři nad vaším podnikem ztratí moc.
A tím to skončí?
Ano.
Promiňte, ale zmínil jste úkol. Jaký úkol?
Slečno.
Pro ty z nás, kteří prožívali válečný chaos...
Nemáme moc času.
...čtyři roky nacistické okupace...
Nejtemnější období našeho života.
Pomůžete ukončit válku mezi Německem a Velkou Británií.
Co prosím?
Známe touhu...
po přežití.
To jste tak hrdá a natěšená?
Jak bych to dokázala?
Zítra za mnou přijdete
a probereme váš úkol podrobněji.
Diore... Stát.
Už jste splnil, co pan Schmitt žádal?
Ano, a teď jenom... Už půjdu domů.
Nic víc nezbylo.
Jen touha po přežití.
Ne, prosím! Ne!
Tvorba pro mě...
znamenala přežití.
Překlad titulků: Růžena Svobodová