UNDER ANDRE VERDENSKRIG OKKUPERTE TYSKERNE PARIS I FIRE ÅR.
FRANSKMENNENE MÅTTE TÅLE NAZISTENES STYRE OG UNDERTRYKKELSE.
DA KRIGEN VAR OVER, TRÅDTE EN UKJENT MOTEDESIGNER
FREM SOM DET FRANSKE SYMBOLET PÅ HÅP.
DETTE ER HISTORIEN OM HVORDAN KREATIVITETEN
BIDRO TIL Å FØRE GLEDE OG LIV TILBAKE TIL VERDEN.
INSPIRERT AV VIRKELIGE HENDELSER
Elskling, vær så snill. Jeg bryr meg ikke om andre designere.
De har alltid kjedet meg.
Men, mademoiselle Chanel. Det er Christian Dior.
La være.
Jeg er her for å snakke om motehuset Chanel.
Min første kolleksjon siden jeg stengte da krigen begynte.
Dior skal hedres ved Sorbonne i dag.
Var du klar over det?
Lykkelig uvitende.
De stiller ut
hans mest berømte design siden han startet for åtte år siden.
Ja, jeg...
Jeg hører at monsieur Dior er et nervevrak for tiden.
Han gjemmer seg bort og er ulykkelig
fordi han vet han ikke fortjener hyllesten.
Jeg føler med Sorbonne-studentene som må holde ut med ham i dag.
Dior! Dior!
God morgen.
Jeg beklager forsinkelsen.
Dere er like spente som meg
på denne historiske dagen.
Det bør ikke være så lenge å vente på monsieur Dior.
Dior! Dior!
Det blir verre. Du må hjelpe meg.
Men herregud, da.
Han slipper meg ikke inn, og nå vil han avlyse alt sammen.
- Cecile. - Ja?
Når kan jentene være klare?
Når trenger du dem?
Nå.
Madame Zehnacker?
Madame Bonjean. Vi begynner med motevisningen,
- etterfulgt av monsieur Diors forelesning. - Er det problemer?
Nei, slett ikke. Det er bare slik monsieur Dior foretrekker det.
Dior! Dior!
Der har vi det. Dødskortet.
Madame Delahaye, si til dem... Jeg kan ikke gå ut der.
Dior! Dior!
Mine damer, fort. Første oppstilling, takk.
Fort, fort.
Madame, det skulle ikke være mer spådom i dag.
- Monsieur insisterte. - Ja, og nå insisterer jeg igjen.
Du skulle gå når du hadde gitt monsieur lykkeamulettene.
Vi har bare to kort igjen.
Vær så snill å holde opp. Begge to.
Christian, du har ikke tid. Jeg har allerede sendt ut modellene.
Mine damer og herrer, Christian Diors kunst.
Du vet at det ikke egentlig betyr døden.
Studentene er unge, vakre og livlige.
De spør, og du kommer til å briljere.
Dior! Dior!
Takk.
Monsieur Dior.
Takk. Takk.
Det er en stor glede å ønske deg velkommen.
Den første motedesigneren som foreleser ved Sorbonne i vår 700 år lange historie.
Takk.
Som verdens mest berømte designer i nesten et helt tiår,
er du fornøyd med det du har skapt, og revolusjonen du har startet?
Det eneste jeg vil
er å designe de vakreste kvinneklærne
som noen gang har eksistert.
Med din første kolleksjon i 1947 hjalp du menneskeheten med å finne skjønnheten
og livsgleden igjen etter krigens grusomheter.
Er det det de lærer dere?
Vi har invitert de beste designstudentene fra hele verden hit i dag.
For meg er dette virkelig et høydepunkt i livet. Takk.
Monsieur, la oss hoppe rett i det.
Vær så god. Første spørsmål.
Monsieur Dior, hallo.
Hallo.
Coco Chanel kommer tilbake til Paris denne uken etter åtte år i eksil.
Hun var verdens mest berømte designer før krigen,
og hun lover å gjenerobre couture-tronen.
Hvordan føles det?
Jeg får vel finne et annet sted å sitte.
Mote, mote. Hva er mote? Tror dere Dior er mote?
Diors design er ekstravagante.
Jeg har ikke tid til ekstravaganse. Nei, det enkle er min stil.
Kjolen skal aldri være viktigere enn kvinnen.
Og 70 år gammel gjør du comeback.
Det er inspirerende.
Hold opp, kjære deg. Jeg ville aldri sviktet motehuset Chanel.
Aldri.
Jeg har bygd det selv. Se på alt jeg har skapt.
Det er det eneste jeg egentlig eier. Og nå trenger de meg mer enn noen gang.
For å være helt ærlig, kjære deg... Skriv dette:
Christian Dior har ødelagt fransk couture, og jeg skal redde den.
- Monsieur Dior? - Ja?
Stemmer det at under tyskernes okkupasjon av Paris
stengte Coco Chanel atelieret
og nektet å designe kjoler til nazistenes koner,
mens du fortsatte å designe og tjene penger?
La oss holde oss til motespørsmål.
Nei da. Nei, dette er et svært godt spørsmål,
og jeg vil svare på det dere ønsker å spørre om.
Mademoiselle Chanel hadde sin egen forretning, og hun valgte selv å stenge.
Jeg var...
Jeg var helt ukjent og jobbet for Lucien Lelong.
De som opplevde krigens kaos...
Fire år med nazistenes okkupasjon, vår mørkeste tid.
Og ja, vi solgte antrekk til nazistenes koner og kjærester.
Vi har sannheten...
...men det fins alltid en annen sannhet bak den.
ETTER 3 ÅR MED NAZISTISK OKKUPASJON I PARIS
Mine damer og herrer.
Uten rasjoneringskort kan vi ikke gi dere mat.
Vær så snill, vær så snill.
- Kan jeg få gå foran deg? - Nei, beklager.
- Hver dag går de tomme for mat. - Det gjelder oss alle.
Nei, jeg har flere å forsørge. Alle her har det tungt.
Tomt for mat! Det er stengt.
Stans. Få se papirene dine.
Hvorfor plager dere oss dag etter dag?
Papirene.
Du ser meg her hver dag. Kan jeg i det minste få kameraet tilbake?
Mademoiselle. Beklager, men vi må se papirene dine.
Selvsagt.
Hvor skal du?
På arbeid.
- Hvordan har du det i dag? - Hans, hvordan har vi det?
Jeg kjeder meg.
Hans kjeder seg.
Og jeg er ensom.
Hvordan har du det, mademoiselle? Kjeder du deg mest, eller er du ensom?
Kanskje begge deler?
Jeg må ha glemt dem hjemme. Jeg kan hente dem i lunsjpausen.
Skal vi bli med nå for å være sikre? Ligger de på soverommet?
- Har du ikke papirer, må vi arrestere deg. - Vær så snill.
Det var ingen stor feil.
Små feil kan ha enkle løsninger.
Hvis du stritter imot, må vi dessverre bli hardhendte.
Stans!
Trodde du du kunne løpe i de dumme skoene?
Vær så snill.
- Stopp. Nei! - Ikke rør deg.
Jeg vil ikke bruke vold.
- Fort deg. - Ikke rør deg.
Ikke rør deg.
Gunther!
Er du uskadd? Du klarte det. Du lurte dem i fellen.
- Hun blør. - Ta pistolen hans.
- Catherine... - Det er ikke mitt blod.
Han har penger.
- Bra. Ta dem. - Her er den enkle løsningen din.
Kom!
Vive la Résistance!
- Hjelp! - Bakhold!
To nazisoldater er skutt av motstandsbevegelsen!
Fjern dere før de kommer og arresterer alle de ser!
- Bli kvitt dem! - Her.
Du kan ikke dra tilbake.
- Er det plass til meg? - Ja.
- Vi hjelper deg. - Fort, Jean.
Fort deg.
Hvor er mannen din? Hvorfor er han ikke her?
Hvor bor du?
- Der borte. - Gå hjem!
- Alle går inn! Straks! - Vekk fra gaten.
Gå hjem. Gå!
Dere to, kom dere inn.
- Drikk. - Takk.
Hjem med dere!
- Hvor skal vi skaffe ammunisjon til denne? - Vi har disse.
- Hva er det? - I Tyskland kalles det...
Fulgte noen etter deg?
- Nei. - Sikker? Noen ropte utenfor.
Hvem er du?
Hvem er du? Svar. Hvem er dette? Hervé.
Hervé, hvem er dette?
Dette er min leilighet. Og du har å svare meg.
Og hvor er søsteren min? Hvor er hun?
Hervé vil sikkert gjerne svare, men jeg har bedt ham la være.
Takk.
Jeg vil vite hva som foregår.
Du blir bare bekymret.
Overdrevent og bortkastet bekymret. Og masete.
Og det gjør deg bare mer bekymret.
Nei, nei. Jeg beklager. Dere kan gjerne være her,
men motstandsbevegelsen overfaller nazister i nabolaget her,
og så kommer dere med denne fremmede mannen.
Det er dumskap.
Betalte monsieur Lelong lønn denne uken?
- Vi må ha en prat. - Kanskje senere.
Dette er tungt, Christian, men det er nødvendig.
Ikke tenk meg, Hervé.
Hvor kom alle disse pengene fra?
Nazistene har latt Lelong selge kjoler til Spania og Sør-Amerika.
De skal ha en tilstelning så vi har mer å gjøre.
- Hva syr dere? - Ballkjoler.
Ballkjoler?
De eneste som har fester nå, er nazistene,
og du syr ballkjoler.
Det er du som er dum. En dum, gammel mann.
Du må nekte å arbeide.
Da får jeg sparken.
Og så har vi ingen penger.
Og hva skal du gjøre da?
For nesten alt går til deg og deres innsats.
Jeg vet bare dette:
Du har gjort akkurat det du lovet at du ikke skulle gjøre.
- Du må be om unnskyldning. - Hva for noe?
Jean hjelper pariserne med å slå tilbake.
Jeg beklager, monsieur Dior. Jeg uttrykte meg uheldig.
Det er heldig for oss alle at Catherine har deg som bror.
Vi kan ikke vise oss ute de neste 72 timene.
Men ta det rolig, vi drar så snart vi kan.
Catherine, jeg vil jo selvsagt at du skal bli.
Ja? Du blir her?
Vi smugler Jean ut når det blir mørkt.
Og så drar vi alle sammen.
Kan du ikke bare høre på det jeg sier?
Jeg sover ikke om natten hvis jeg ikke vet hvor du er.
Ja vel, så får dere bli.
Ja vel. Nei, du har rett.
Ja, dere kan bli.
Dere kan være her.
Jeg tror det er bedre. Tryggere.
FRANSK KRIGSFANGELEIR UTENFOR PARIS
Hun snakker ikke tysk.
Ikke rør meg.
- Coco. - Hvor...
- André? - Og hvem er du?
Jeg skal hente fange nummer 4332.
- André? André? - Blikket ned.
Er det deg?
Mademoiselle, løslatelsen av din nevø blir gjort som en personlig tjeneste.
- Ingen skal vite noe. - Jeg vil bare ha med meg André.
- Jeg kan betale. - Å, så du vil betale?
- Ja, jeg har penger. - Så du tror du kan bestikke meg?
Det kan du ikke.
- Nei. - Nei! Vær så snill.
- Ikke skyt! - Vi ble bedt om å ta med penger,
var det mademoiselle mente.
Hadde det vært opp til meg, hadde han vært død.
- Kanskje dere også. - Heldigvis er det ikke det.
Vær så snill.
- Ta med deg nevøen din. - Takk Gud. Takk.
Coco, jeg er så glad i deg.
Kom, vi skal hjem.
Her. Reis deg.
Som du ba om, herr Spatz. Det er gjort.
Var hun takknemlig?
Takknemlig?
Hvem bryr seg?
Kommandant Schellenberg bryr seg. Han vil treffe henne om tre dager.
Sørg for at hun og baronen kommer seg tilbake til Hôtel Ritz.
Trygt.
De eneste som har fest, er nazistene, og du tegner ballkjoler.
Hvordan går det med ham?
Han blir bedre.
Han var så liten da han kom til meg.
Da søsteren min døde.
Han trenger meg like mye nå.
- Det viktigste er at han kom hjem. - Takket være deg, baron.
- Jeg står i gjeld til deg. - Du skylder meg ingenting, Coco.
- Du ser ikke engang på den! - Monsieur Balmain, jeg kan ikke
kaste bort tiden på design jeg ikke liker.
Hva er det du misliker?
Jeg ser ingenting i det. Ingenting.
Bortsett fra en perfekt tunika i sort crepe de chine,
Vi ba deg ikke designe tunikaer.
Nei, vi ba deg designe ballkjoler.
Fristen er om fire dager,
og ballkjoler er en smule mer ekstravagante enn tunikaer.
Flere detaljer.
For eksempel, monsieur Balmain, noe som dette.
Monsieur Dior.
Dette er en helt nydelig kjole.
Mange takk for at du designer det du blir bedt om.
Dette er min favoritt så langt.
Ja. Bravo, Christian.
- Den er veldig vakker. - Takk.
- Hvis du kan se på tegningene mine... - Ja, gjerne.
Monsieur Lelong. Jeg designer ingenting før du sier hvem de er til.
Pierre, du bør ikke stille spørsmål du ikke vil høre svaret på.
Kanskje jeg bør la være å designe, puste.
Pierre.
Kanskje slutte å eksistere!
Au revoir.
Svært god idé, Christian.
Og draperingen er svært effektfull.
Kunden ba deg være til stede når kjolen skal prøves.
Jeg vil ikke ha noen rolle i noe annet enn designet.
Hun ba om deg personlig.
Jeg kan ikke. Beklager.
Christian, du må stille.
Vi kan ikke gjøre oss upopulære blant disse menneskene.
Send en syerske.
- Hun ba spesielt om deg. - Hvorfor?
Vi vet ikke.
Vi sender deg.
Men jeg har målene hennes. Hun trenger ikke å prøve kjolen.
Jeg ber ikke om stort.
I dette tilfellet er det for mye.
Du er bankdirektør. Hvorfor er det ikke mulig å overføre penger?
Familien min trenger disse pengene.
Mademoiselle, du har ikke lenger tilgang til kontoen.
Hva? Men det er min forretning. Mine penger.
Partnerne dine flyktet da krigen startet og er ikke lenger kunder hos oss.
Pengene står ikke i Wertheimers navn.
Men de kan ikke gjøre det uten min tillatelse.
Jeg kan bare si at de har gjort det. Du har ikke tilgang til kontoen. Beklager.
Kanskje du skal prøve hos nazistene.
Hvordan våger du?
Nå er det nok. Du kan gå!
Som du ønsker. Men de har måter å håndtere slike ting på.
Hva for ting?
Angående jødene.
Folk som brødrene Wertheimer. Det er i hvert fall det jeg har hørt.
Jeg ba deg gi monsieur Wertheimer beskjed om at jeg ville snakke med ham!
Ja, jeg vet at det er tidlig i New York.
Det blåser jeg i! Du får vekke ham!
Hør her, dumme kvinnemenneske!
Si til Pierre og den idiotiske broren hans
at de ikke skal få slippe unna med dette.
De bandittene lurte meg!
Hallo?
Jeg har alltid trodd at partnerne dine flyktet til Amerika fordi nazistene kom.
- De flyktet fordi du ble igjen. - Ikke morsomt!
De er forretningspartnere, Coco, ikke venner.
- Jeg ville gi deg en større sum som gave. - Jeg vil ikke ha pengene dine.
Jeg må få takke deg.
Jeg vil for alltid være takknemlig for at du reddet André.
Coco, vi har viktigere ting å tenke på nå.
Hva har skjedd?
Kontakten min,
nazisten som sikret Andrés løslatelse, vil treffe deg.
- Hvorfor det? - Dette har vi snakket om.
Vi visste at han kunne komme til å kreve noe i gjengjeld.
Han er jo allerede løslatt. Kan du ikke finne ut hva det er?
Jeg har prøvd.
De truer med å arrestere meg hvis du ikke kommer.
Vær så snill. Vil du gi meg noe? Anse dette som din gave til meg.
Møt ham i kveld.
Han kommer hit til hotellet.
Ja vel, baron. Jeg...
Kanskje de kan hjelpe meg...
...med å få forretningen min tilbake.
Trå varsomt.
Krigens tidevann kan fort skifte til de alliertes favør.
Du vil ikke ende som meg.
Jeg angrer at jeg begynte å samarbeide med dem.
Du må slutte med det du hjelper ham med.
Jeg leverer beskjeder på sykkel.
Ikke lyv.
Du er blind av kjærlighet.
Jeg har ansvar for deg, Catherine.
Og hvorfor det?
Hvorfor?
Fordi du lovet mor å passe på meg?
Kom hit, Christian.
Hun er gaven vår.
Din og min.
Jeg er redd jeg ikke kommer til å være her så lenge.
Da må du passe på henne, Christian.
Veilede henne så lenge du lever.
Du er fantastisk.
Gestapo.
Fort. Vi ber bønnen.
Hun ville elsket å se disse blomstene i full prakt.
Du har ikke ansvar for meg.
Du har ansvar for deg selv, Christian.
Det er min bønn for deg.
- Bra, ikke sant? - Helt nydelig.
- Ja. Takk, Cristóbal. - Hva syns du om denne?
- Jeg... - Hva syns du, Christian?
Du kan bedre. Det tror jeg.
OK, men hvordan skal jeg gjøre det bedre?
- Hvordan ville du forbedret den? - Jeg arbeider ikke for nazister.
Ikke engang om du må sulte?
Balenciaga vil ikke ha med dette å gjøre.
- Så Lelong jobber for dem? - Ikke vær naiv.
Du designer kjoler til et velkomstball for kommandant Schellenberg. SS-lederen.
Jeg trenger penger.
Jeg må forsørge min far og min søster.
De vil ikke at du skal samarbeide med nazistene, Christian.
Nei, jeg hadde mistanke om at en kunde var nazist.
Hun ringte meg to ganger og ba meg komme til kjoleprøving.
Og jeg nektet begge gangene.
Og Lelong har ikke fortalt hvem vi designer for.
Da lyver vel Lelong for å beskytte deg og sørge for at du får lønn.
Hvis krigen noen gang slutter og sannheten kommer frem,
kan dere si at dere ikke visste noe.
Jeg kan ikke gjøre det. Jeg blir dårlig av tanken.
Men hvilken av dem liker du best?
Den med sløyfen...
Nazistene tilbød meg og Coco Chanel mye penger for å designe klær for dem.
- Vi nektet begge to. - Så hvordan kan hun bo på Hôtel Ritz?
Jeg vet ikke.
Men Coco Chanel skrek av raseri da hun hørte at nazistene var på vei.
Hvis dere ikke har hørt eller sett det, er alt annet rykter.
- Så du så og hørte det? - Ja.
Ja, jeg var der med egne øyne og ører.
Hei. Hvorfor er alle så alvorstunge?
Det er bare en vanlig kveld i tyskokkupert elendighet.
En dag vil alt dette være over, ikke sant?
Og dere må spørre dere selv om dere da kan leve med det dere har gjort.
Tro meg. Valgene vi gjør, er viktige.
Hallo, Albert. Det er noen som venter på meg.
Mademoiselle.
Takk.
En glede å få treffe deg, mademoiselle.
Baronen har fortalt så mye om deg. Jeg føler at vi er gamle kjente.
- Er du engelsk? - Min mor var engelsk. Skal vi?
Jeg vet ikke engang hva du heter?
Familienavnet mitt er Dincklage, men du kan kalle meg Spatz.
Det er tysk for "spurv".
Hvorfor kaller de deg, monsieur Spatz?
Fordi jeg er spurvens strake motsetning.
Den har pjuskete fjær og synger stygt.
Skal vi?
- Ikke vær urolig. - Jeg er ikke det.
- Skjelver du litt på hånden? - Du kan vel fortelle hvor vi skal?
Jeg har ordnet med et nydelig bord på Maxim's.
Vær så god.
Du må smake denne. En av mine champagne-favoritter.
Det er en ære å bli invitert som din gjest.
Det kom som en total overraskelse
for mademoiselle å sitte i selskap med den store Heinrich Himmler.
Spatz, fortalte du ikke mademoiselle hvem hun skulle møte til middag?
Uff. Du må unnskylde hans sviktende høflighet.
For god helse.
Fortell...
Coco, hva syns du om designeren Lucien Lelong?
Er han vel ansett?
Ikke blant de som vet at han ikke eier talent.
Du er vidunderlig. En sjeldent ærlig en.
Lelong ansetter andre til å gjøre det han ikke kan.
Han setter sitt eget navn på sine ansattes design.
Han er en skam for haute couture.
Hvorfor ble han da leder av denne franske moten?
Enkelt. Jeg sa nei, han sa ja.
Si meg en ting.
Hva er det med dere og deres overdådige franske ord?
Hva er "haute couture"?
- Haute couture? - Ja.
Det betyr "høy søm".
Alt du ser, blir sydd for hånd?
Tekstiler av høy kvalitet. Mote av høyeste klasse.
Det tar minst 366 timer å sy det ferdig?
Det beste av det beste.
Ja.
Og vi vil ta det hele med til Berlin.
- Ta det med? - Ja. Alt sammen.
Og gjøre Berlin til hovedsete for haute couture.
Men monsieur Lelong sa det ikke var mulig, med mindre vi flyttet 15 000 mennesker.
- Er det sant? - Nei.
Jeg tenkte vel det.
Minst 20 000.
- Virkelig? - Hvem vet?
Mer champagne, takk.
Vi må snakke om dine private problemer.
Spatz har informert meg om at vi kan hjelpe deg
med et forretningsanliggende.
Baronen, din gamle venn, har informert oss,
dine nye venner.
Jeg vil ikke være til bry.
Disse Wertheimer-brødrene, partnerne dine, er de jøder?
Jeg gjorde en vurderingsfeil.
Ja, ja. Slik urettferdighet som du må tåle, er...
...dessverre slikt vi må forvente av dem.
Kjenner du til de ariske lovene?
Nei, jeg prøver å forholde meg uvitende til de fleste lover.
Coco, noe Føreren og jeg forsto svært tidlig i vårt arbeid,
er at for å utrydde det jødiske...
...må vi først eliminere enhver følelse av tilknytning de måtte
Og det gjør vi ved å ta fra dem det de eier.
Det kan være kunst. Eller hjemmene deres, for eksempel.
Og kan du så gjette hva det neste vil være?
Jeg vet ikke. Fortell.
Verdigheten deres. Håpet. Sjelen.
Disse ariske lovene gjør det mulig å ta det vi vil fra jødene.
De har ikke lov til å eie noe.
Du kan vel la meg se nærmere på disse Wertheimer-brødrene?
For mademoiselle Chanel.
Coco.
Monsieur Dior.
Hva gjør du her?
Jeg må snakke med deg.
- Hvem er dette? - Sønnen til naboen min.
Hva gjør du her?
Jeg flytter ut av leiligheten din.
Jeg er lei for at jeg skapte problemer og satte livet ditt i fare.
Jeg mistet besinnelsen. Men du må bli.
Det er tryggest for deg at jeg drar.
Og jeg kan bo sammen med de andre studentene.
Jeg har bestemt meg.
Hva er dette?
Min andel av det du ga oss i går.
Behold pengene, monsieur Dior.
Og jeg snakket med Catherine. Hun blir boende hos deg.
- Det er tryggest for oss alle. - Ta dette.
Vil dere ha en drink?
Det er vel ganske spennende å være her, er det ikke?
Monsieur Spatz.
Jeg har vært på mange middager på Maxim's.
Det er mange minner her.
Men er Heinrich Himmler
den mektigste mannen du har spist middag med?
Det kan ha vært andre.
Jeg vil si at Sir Winston Churchill er den mektigste.
Han var en gang mektig.
Men han kan ikke gi deg selskapet ditt tilbake.
Kan jeg få foreslå
at du blir med på en siste omvei før jeg kjører deg til Hôtel Ritz?
Jeg tror ikke jeg orker flere overraskelser fra deg, monsieur Spatz.
Ingen overraskelser.
Bare en liten handletur.
Vil du ta meg med på handletur? Så sent?
Vær så god, mademoiselle. Denne veien.
Bor du her?
Nei, det sto tomt. Nå er det vårt.
Vær så god.
Mademoiselle, du kan skrive en liste. Og du kan få alt du vil
Jeg trenger ingenting.
Er eierne jøder?
Du hørte hva herr Himmler sa. Jødene får ikke lenger eie noe.
Alt du har lyst på her,
skal jeg få levert til din suite på Hôtel Ritz.
Det er en ny verden. Det er på tide å omfavne det.
Uten penger, uten makt...
...kan vi alle erstattes.
Men så har vi de virkelig elegante.
Ingen kan noen gang ta den store Coco Chanels plass.
Jeg har lett etter en slik...
...i flere år.
Den har summetone.
Den virker faktisk fremdeles.
Den er uvurderlig.
Å, som jeg vil ødelegge stilen din, om du lar meg få lov.
Christian, jeg orker ikke å gå lenger.
Bli med meg hjem.
- Nei, jeg må arbeide. - Det er midt på natten.
- Vi er fulle som alker. - Jeg er nødt.
Arbeid, arbeid.
- Jacques, stopp. Det er ikke trygt. - Det plager deg, det med den gutten.
- Nei. - Jo, det gjør det.
Du vet ikke hva du snakker om.
Jeg har en pokkers ballkjole jeg må designe.
Det er ikke din skyld.
Da Christian var 14, leste en spådame håndflaten hans
og sa at han ville ende som fattig.
Hun spådde også at han en dag ville gi kvinner stor glede.
Foreldrene våre lo og lo.
Han har så mye godhet i seg.
Men han kan også være så sart.
Det er en vanskelig kombinasjon.
Han har alltid tatt så godt vare på meg.
Hervé?
- Hallo? - Jeg må snakke med Jean.
Han er ikke her. Han er hos studentene.
- Nazistene koplet fra telefonen. - Hva? Herregud, når?
Catherine, hvem er det?
Det er studentene.
Det blir razzia.
Bli liggende, svin!
Nei, nei!
Opp! Kom her.
Christian.
Den er helt nydelig.
Den overgår alt jeg kunne sett for meg.
Og selvsagt mye mer enn hun fortjener.
Hun blir den vakreste på kveldens ball.
Ja. Den ble til noe mer enn jeg hadde forventet.
Men tekstilene, designet og kjolen...
...er uskyldige.
Det er bare kvinnen som snart skal ha den på, som er korrupt.
I kveld ønsker vi Walter Schellenberg velkommen til Paris med et stort ball.
Hvem?
Walter Schellenberg.
Han blir snart øverste leder for nazistenes etterretningstjenester.
- Et ball? Sjarmerende. - Jeg vil gjerne ha deg med.
Jeg har nok andre planer for kvelden.
Da gir jeg ordre om at de må endres.
Kjære deg, du kan ikke gi meg ordre om noe som helst.
Jeg er redd jeg må insistere.
Schellenberg har bedt om at du skal være der.
Jeg henter deg klokken sju.
Min venn, vi trenger navn,
- adresser, kontakter? - Nei...
Hvis du nekter å gi oss navn, blir du drept.
Det trenger ikke å være slik.
Gå videre til de andre.
Du blir drept.
Våre rapporter bekrefter nå at...
...i morgen klokken 11...
...vil alle de fem studentene bli henrettet.
Er det ingenting vi kan gjøre?
Vi må kommunisere med de andre enhetene.
Når de skal transporteres til henrettelsen, kan vi kanskje få dem ut.
Er det mulig?
Jeg vet ikke.
Men vi må prøve. Det skylder vi ham.
Catherine, du må levere noen beskjeder.
Hent sykkelen.
Ikke send henne.
Hervé, vær så snill.
Vi må prøve.
Jeg forstår.
Catherine, fordekket er flatt.
Det går bra. Jeg ordner det.
Den første til Olivier.
Den andre til Bernard.
Og den siste til Antoine.
Og det er mulig vi må ut av leiligheten.
- De kan presse Jean til å snakke. - Han gir dem ingen navn.
Hvordan kan du vite det? Hvordan kan du være sikker?
Han oppgir ingen navn.
Hallo, hvem er det?
Christian, det er Lucien.
Jeg er nødt til å snakke med deg.
Christian, du må hjelpe meg.
Vi har problemer med kjolen til i kveld.
Vi tar det på kjøkkenet.
- Problemer med kjolen? - Det er en feil. En rift.
Og kunden er allerede på ballet.
Mannen hennes er en av vertene,
og han ringte og krevde at du skulle komme og reparere den personlig.
Hva er det vi holder på med?
Christian, disse menneskene skremmer livet av meg. Jeg er lei for det.
Tilgi meg, men jeg tror det er farlig å nekte dem denne tjenesten.
Jeg bønnfaller deg.
God aften. Velkommen.
Rett opp trappen, takk.
Invitasjonen, takk.
- Jeg trenger en sterk martini. - Jeg tar en med deg etter møtet ditt.
Invitasjon, takk.
Vær så god.
Invitasjon?
Er du klar?
- Mademoiselle. - Takk.
Jeg må hente flere våpen. Vi møtes her.
Vær forsiktig.
Videre.
Bøy deg ned. Stå stille.
Kom igjen, avskum.
Dere kan fremdeles redde livet hvis dere gir oss navn.
Invitasjon, takk.
- Unnskyld. - Invitasjon.
Ja.
- Monsieur Dior? - Ja.
Jeg skal bare...
Vent her.
Herr Schellenberg.
Mademoiselle, for en glede.
Det er en ære.
Takk, kjære Spatz, for introduksjonen.
Æren er på min side, herr Schellenberg.
- Velkommen til Frankrike. - Takk.
Det var en god grunn til at jeg ventet helt til nå med å besøke Paris.
Og hva er det?
Ingen kan toppe en velkomst av Coco Chanel.
Større enn noen Hollywood-stjerne.
Bli med meg.
Bli med meg. Kom.
Unnskyld meg.
Monsieur Dior.
Jeg elsker Paris.
Det må man jo bare.
Jeg har nyheter til deg. Og bare deg.
Sett deg.
Vi har instruert retten om å bruke de ariske lovene for å hjelpe deg.
Var det ikke det du ønsket?
Jeg har ventet i over 20 år.
- Hvem har gjort denne feilen? - Jeg beklager så mye.
Hvor talentløs er du?
Jeg skal ordne det.
Hun skal møte Walter Schellenberg.
- Forstår du hvor viktig det er? - Ja, sir.
Kom igjen. Og du går ikke før alt er i orden.
Kan jeg få se på riften?
Kom du alene?
Dette skyldes ikke sømmen.
Er du Christian Dior?
- Hvordan skjedde dette? - Er du?
Ja.
Jeg gjorde det selv.
Hvorfor?
Fordi du nektet å treffe meg. To ganger.
Jeg forstår ikke, madame, men det er i orden.
Catherine er søsteren din, ikke sant?
Hjelper hun motstandsbevegelsen?
Hvordan vet du det?
De har et bilde av henne de viser folk.
Og vi gikk på skolen sammen.
- Men de vet ikke hva hun heter. - Hvem er ute etter henne?
Gestapo. De har mistanke om at hun var med på et bakholdsangrep.
De har bilder av henne.
De vet at hun sykler med beskjeder, men de har ikke funnet henne.
Ikke bry deg om riften. Varsle søsteren din.
Og hold deg unna gatene. Gå!
Når du har gjort oppgaven din,
vil ikke dine jødiske partnere ha krav på selskapet lenger.
Og da er det over?
Ja.
Du snakket om en oppgave. Hva slags oppgave?
Mademoiselle.
De av oss som har opplevd krigens kaos...
Det haster.
Fire år med nazistenes okkupasjon.
Vår aller mørkeste tid.
Du skal bidra til å avslutte krigen mellom Tyskland og Storbritannia.
Hva skal jeg?
Vi kjenner lengselen...
...etter å overleve.
Er du ikke stolt og opprømt?
Hvordan er det mulig?
Du skal møte meg i morgen.
Da kan vi snakke mer om oppgaven din.
Dior. Stans. Har du gjort det herr Schmitt ba om?
Ja da. Og nå skal jeg... Jeg skal bare hjem.
For det er det eneste vi har.
Lengselen etter å overleve.
Vær så snill! Nei.
Mitt kreative arbeid...
...var slik jeg overlevde.
Tekst: Trine Haugen