UNDER ANDRA VÄRLDSKRIGET OCKUPERADE TYSKARNA PARIS I FYRA ÅR,
OCH TVINGADE FRANSMÄNNEN ATT UNDERORDNA SIG NAZISTISKT STYRE OCH FÖRTRYCK.
NÄR KRIGET TOG SLUT, TRÄDDE EN OKÄND MODESKAPARE FRAM
SOM DEN FRANSKA SYMBOLEN FÖR HOPP.
DET HÄR ÄR BERÄTTELSEN OM HUR SKAPELSE
HJÄLPTE TILL ATT ÅTERINFÖRA GNISTA OCH LIV I VÄRLDEN.
INSPIRERAT AV VERKLIGA HÄNDELSER
Raring, snälla.
Jag bryr mig inte om andra modeskapare. De tråkar ut mig. Har alltid gjort det.
Men mademoiselle Chanel, han är Christian Dior.
Låt bli.
Jag är här för att diskutera modehuset Chanel. Min återkomst.
Min första kollektion sen jag stängde min butik i början av kriget.
Dior hedras på Sorbonne i dag.
Kände ni till det?
Fullständigt, lyckligt ovetande.
De håller
en återblick av hans mest kända skapelser sen han lanserades för åtta år sen.
Ja, jag...
Jag har hört att monsieur Dior är ett nervvrak nu för tiden,
gömmer sig från världen, ständigt eländig,
för att han vet att han inte förtjänar sitt beröm.
Jag är inte... Nej, jag lider med alla studenter som är fast på Sorbonne
och måste utstå honom i dag.
Dior. Dior. Dior.
God morgon.
Ursäkta fördröjningen.
Ni delar visst min upphetsning över denna historieskapande dag.
Monsieur Dior bör inte dröja mycket längre nu.
Dior. Dior. Dior.
Det blir bara värre. Jag behöver din hjälp.
För guds skull.
Han släpper inte in mig, och nu vill han ställa in hela evenemanget.
- Cecile. - Ja?
Hur snart är flickorna klara?
När behöver ni dem?
Nu.
Madame Zehnacker?
Madame Bonjean. Vi inleder med modevisningen,
följt av monsieur Diors föreläsning.
Är det nåt problem?
Nej, inget problem. Det är bara så monsieur Dior föredrar det.
Dior. Dior. Dior.
Det är väl dödskortet, inte sant?
Madame Delahaye, var snäll och meddela dem att jag...
Jag kan inte gå ut dit.
Dior. Dior. Dior.
Mina damer, fort. Första positionerna, tack.
Fort, fort.
Madame, vi var överens, inga fler spådomar i dag.
Monsieur insisterade.
Ja, och nu insisterar jag igen.
Ni skulle gå när ni hade gett monsieur hans lyckoamuletter.
Vi har bara två kort kvar att vända.
Snälla, sluta. Båda två, tack.
Christian, din tid är ute. Jag har redan skickat in modellerna.
Mesdames och messieurs, Christian Diors konstverk.
Ni vet att det inte betyder faktisk död.
Kom nu. Studenterna är unga, vackra och levande.
De kommer ställa frågor, och du kommer vara strålande.
Dior! Dior!
Tack.
Monsieur Dior.
Tack.
Det är med stort nöje jag välkomnar
den första modeskapare som talat på Sorbonne under vår 700-åriga historia.
Tack.
Som världens mest berömda modeskapare i nära ett decennium nu,
är ni nöjd med vad ni har skapat och revolutionen ni har startat?
Allt jag nånsin har velat göra
är att skapa de vackraste kvinnokläderna
som nånsin har existerat.
Med er första kollektion 1947, hjälpte ni mänskligheten att finna skönhet
och återfå livsgnistan igen efter andra världskrigets fasor.
Är det vad de lär er?
Vi har bjudit in de främsta couture-studenterna
från hela världen för att delta här i dag.
Det här är verkligen en höjdpunkt i mitt liv. Tack.
Monsieur, låt oss börja direkt.
Vår första fråga, tack.
Monsieur Dior, hej.
Hej.
Coco Chanel återvänder till Paris denna vecka efter åtta år i exil.
Hon var världens mest kända modeskapare före kriget,
och hon lovar att återta sin tron som couture-drottning.
Hur känner ni kring det?
Jag får väl hitta nån annanstans att sitta.
Mode, mode. Vad är mode? Tycker ni att Dior är mode?
Diors kreationer är extravaganta.
Jag har ingen tid för extravagans. Nej, enkelhet, det är min stil.
Klänningen ska inte bära kvinnan, kvinnan ska bära klänningen.
Och nu, 70 år gammal, gör du din återkomst.
Det är inspirerande.
Snälla, raring. Jag skulle aldrig överge modehuset Chanel.
Aldrig.
Jag byggde det själv. Se på allt jag skapat.
Det är min enda riktiga ägodel.
Och nu behövs jag mer än nånsin.
Ärligt talat, raring, tryck det här...
Christian Dior förstörde fransk couture, och jag ska rädda den.
Monsieur Dior?
Ja?
Är det sant att under den tyska ockupationen av Paris,
så stängde Coco Chanel sin ateljé
och vägrade skapa klänningar åt nazistfruar
medan ni fortsatte att skapa och tjäna pengar?
Låt oss hålla våra frågor till mode.
Åh, nej. Nej, det är en väldigt bra fråga,
och jag vill besvara de frågor som ni vill ställa.
Mademoiselle Chanel hade eget företag, och det var hennes beslut att stänga.
Jag var...
Jag var en okänd som arbetade för Lucien Lelong.
För dem som genomlevde krigets kaos...
...och fyra år av nazistockupation, var det den mörkaste tiden i våra liv.
Och ja, vi sålde våra kreationer till nazisters fruar och flickvänner.
Där har ni sanningen,
men det finns alltid en annan bakomliggande sanning.
TRE ÅR IN I NAZISTERNAS OCKUPATION AV PARIS
Mesdames och messieurs,
utan era ransoneringskort kan vi inte ge er mat.
Snälla, snälla, snälla.
- Kan jag snälla få gå före er? - Nej, nej. Tyvärr.
- Men maten tar alltid slut. - För oss alla.
Jag har fler än mig själv att föda.
Snälla... Det är... Vi lider alla.
Ingen mer mat! Det är nu stängt.
Stopp. Era papper, tack.
Varför trakasserar ni oss dag efter dag?
Era papper.
Ni har sett mig gå förbi här varje dag.
Kan jag åtminstone få tillbaka min kamera?
Mademoiselle. Så ledsen att stoppa er, men vi måste få se era papper.
Absolut.
Och vart är ni på väg?
Till arbetet.
- Hur mår ni denna morgon? - Hans, hur mår vi?
Jag är uttråkad.
Hans är uttråkad.
Och jag är ensam.
Hur mår ni, mademoiselle?
Är ni mer uttråkad eller ensam?
Kanske både och?
Jag måste ha lämnat dem hemma.
Jag kan hämta dem på min lunchrast.
Ska vi gå dit med er nu för säkerhets skull?
Ligger de i sovrummet?
Har ni inga papper, så måste vi gripa er.
Snälla.
Det är ett enkelt misstag.
Enkla misstag leder till enkla lösningar.
Om ni gör motstånd vore det synd om vi måste göra er illa.
Stanna! Stanna!
Hur kom ni på tanken att springa i så opraktiska skor?
Snälla, nej.
- Sluta, snälla, nej! - Rör dig inte.
Rör dig inte.
Jag vill inte göra dig illa.
- Skynda dig. - Rör dig inte.
Rör dig inte.
Gunther!
Är du oskadd? Du gjorde det. Fällan fungerade perfekt.
- Hon blöder. - Jean, ta vapnet.
- Catherine... - Ingen fara, det är inte mitt blod.
Han har pengar.
Bra. Ta dem.
Där är er enkla lösning.
Kom, nu sticker vi!
Vive la Résistance!
- Hjälp! - Bakhåll!
Två nazisoldater skjutna. Motståndsrörelsens fälla.
Lämna gatorna innan de griper alla de ser!
- Skynda, skynda! - Vilket håll?
- Skaka av er dem! - Den här vägen.
Du kan inte återvända till studenterna i kväll.
- Säkert att det finns plats åt mig? - Ja.
- Vi tar hand om dig. - Skynda dig, Jean.
Skynda dig.
Var är er man? Varför är han inte med er?
Var bor ni?
- Där borta. - Gå hem!
In, allihop!
Bort från gatorna.
Gå hem. Nu meddetsamma! Skynda er!
In med er, båda två. Nu.
- Drick. - Tack.
Gå hem!
Var ska vi få ammunition ifrån?
Vi har de här. De är toppen för oss.
- Vad är det? - På tyska kallas de...
Följde nån efter er hem?
- Nej. - Säkert? Jag hörde skrik utanför.
Vem är ni?
Vem är ni? Svara mig. Vem är det här? Hervé.
Hervé, vem är den här personen?
Det här är min lägenhet, okej? Och du måste svara mig.
Var är min syster, förresten? Var är hon?
Hervé skulle svara på dina frågor, men jag har bett honom låta bli.
Tack.
Du måste tala om vad som pågår.
Du oroar dig för mycket.
Överdrivet, onödigt orolig. Och tjafsig.
Och det får dig bara att oroa dig mer.
Nej, nej. Nej, förlåt. Nej.
Jag hyser gärna in er,
men motståndsrörelsen bakhållsanfaller nazisterna i det här kvarteret,
och sen tar ni in en främling i lägenheten.
Det är dåraktigt.
Betalade monsieur Lelong lön denna vecka?
- Vi måste tala enskilt. - En annan gång, kanske.
Jag vet att det här stressar dig, Christian, men det är nödvändigt.
Oroa dig inte för mig, Hervé.
Var kom alla pengarna ifrån?
Nazisterna har tillåtit Lelong att sälja klänningar till Spanien och Sydamerika.
Och det är nån tillställning snart, så det blir mer arbete.
- Vad skapar du? - Balklänningar.
Balklänningar?
De enda som håller fester just nu är nazisterna,
och du skapar balklänningar.
Det är du som är dåren.
Du är den dåraktige gamle mannen.
Du måste vägra.
Och få sparken?
Och sen har vi inga pengar.
Och vad ska du göra då?
För nästan allt går till dig och dina insatser.
Allt jag vet är,
att du har gjort exakt vad du lovade mig att du inte skulle göra.
Ni måste be om ursäkt.
- Jag måste vad? - Det måste ni.
Jean utför viktigt arbete och hjälper Parisbor att göra motstånd.
Jag ber om ursäkt, monsieur Dior, för mina illa valda ord.
Och vi kan nog skatta oss lyckliga över att Catherine har er som bror.
Vi kan inte vara ute de närmaste 72 timmarna.
Och oroa er inte, vi ger oss av omedelbart därefter.
Catherine, jag vill såklart att du stannar.
Ja? Stannar du?
Vi smyger ut Jean efter skymningen.
Och sen ger vi oss av allihop.
Snälla, lyssna på vad jag säger.
Jag kan inte sova om jag inte vet var du är.
Okej, ni kan stanna.
Okej. Nej, du har rätt.
Ja, ni kan stanna.
Ni kan stanna här. Det är nog en bättre idé. Säkrare.
LÄGER FÖR FRANSKA KRIGSFÅNGAR 48 KILOMETER UTANFÖR PARIS
Hon talar inte tyska.
Rör mig inte.
- Coco. - Var...
- André? - Och vem är ni?
Jag har papper för att hämta fånge 4332.
- André? André? - Ner med huvudet.
Är det du?
Mademoiselle, man sa att frigivningen av er systerson
utfördes som en personlig tjänst till er.
Och att ingen får veta.
Jag är här för André. Han är allt jag bryr mig om.
Jag kan betala er. Jag kan...
- Jag har pengar. - Ska ni betala?
Ja, vad ni vill. Jag har pengar.
Tror ni att ni kan köpa mig?
Ni kan inte köpa mig.
- Nej. - Nej! Snälla.
- Nej, skjut inte! - Vänta! De sa till oss att ta med pengar,
är allt mademoiselle menade.
Fick jag bestämma, så vore han död.
Kanske ni också.
Tack och lov är det inte så.
Snälla.
- Ta er systerson. - Tack, gode Gud.
Tack.
Coco, jag älskar dig.
- Kom. Vi borde... - Kom, vi ska åka hem.
Här. Res dig upp.
Som ni begärde, herr Spatz. Det är gjort.
Var hon tacksam?
Tacksam?
Vem bryr sig?
Befälhavare Schellenberg bryr sig. Han vill träffa henne om tre dagar.
Se till att hon och baronen tar sig tillbaka till Ritz.
Välbehållna.
De enda som håller fester nu är nazisterna,
och ni skapar balklänningar.
Hur mår han?
Han bättrar sig.
Han var så liten när jag fick hand om honom.
När min syster dog.
Han behövde mig då som han behöver mig nu.
Det viktiga är att han är hemma nu.
Ja, tack vare er, baron.
Jag står i skuld till er.
Du är inte skyldig mig nåt, Coco.
Du tittar inte ens på den!
Monsieur Balmain, min tid är för värdefull för att ödslas
på att titta på kreationer jag inte tycker om.
Vad exakt är det ni ogillar så?
GRUNDARE, MODEHUSET LELONG
Jag ser inget i den. Inget.
Utom den perfekta eftermiddags- klänningen i svart crepe de chine.
Monsieur Balmain, vi bad er inte skapa tunikor.
Nej, vi bad er faktiskt skapa balklänningar.
DIREKTÖR, MODEHUSET LELONG
Er tidsfrist är om fyra dagar,
och balklänningar är en aning mer extravaganta än tunikor.
Mer detaljerade.
Nåt, till exempel, i den här stilen, monsieur Balmain.
Monsieur Dior.
Det här är en oerhört vacker klänning.
Och tack så mycket för att ni skapade vad ni ombads att skapa.
Det här är min favorit hittills.
Ja. Bravo, Christian.
- Den är faktiskt väldigt vacker. - Tack.
- Om ni kunde titta på mina skisser... - Ja, gärna.
Monsieur Lelong, jag vägrar skapa fler
innan ni talar om vem de är till.
Pierre, du borde avstå från att ställa frågor
som du inte vill ha svar på.
Tja, kanske borde jag avstå från att skapa, andas.
Pierre.
Från att vara, kanske!
Au revoir.
Väldigt skickligt uttänkt, Christian.
Och skikten är en väldigt suggestiv idé.
Kunden ville ha dig där för sin provning.
Snälla, jag vill inte vara involverad i nåt annat än designen.
Hon efterfrågade dig personligen.
Jag kan inte. Tyvärr.
Christian, du måste gå.
Vi har inte råd att mista de här kunderna.
Skicka en sömmerska.
- Hon har efterfrågat dig specifikt. - Varför?
Vi vet inte.
Vi skickar dig.
Men jag har hennes mått. Jag kan skapa en klänning utan provning.
Jag begär så lite.
Och i det här fallet, begär ni för mycket.
Men ni är bankens vd.
Vad menar ni med att pengarna inte kan överföras?
Min familj är beroende av de pengarna.
Mademoiselle, ni har inte längre tillgång till kontot.
Vad? Men det är mitt företag. Mina pengar.
Era kompanjoner flydde landet i början av kriget.
Och de är inte kunder här längre.
Kapitalet står inte längre i Wertheimers namn.
Men de kan inte besluta det utan mitt tillstånd.
Allt jag kan säga är att de har gjort det.
Ni har inte tillgång till kontot. Jag beklagar.
Men ni kanske ska försöka med nazisterna.
Hur vågar ni?
Det räcker. Ni kan gå!
Som ni önskar.
Men de har sätt att sköta sånt här.
Vilka sätt?
Angående judarna.
Människor som bröderna Wertheimer.
Det är vad jag har hört.
Jag bad er meddela monsieur Wertheimer att jag måste få tala med honom genast!
Ja, jag vet att det är tidigare i New York.
Det struntar jag i. Sover han, så väck honom!
Lyssna på mig, enfaldiga kvinna!
Säg till Pierre och hans idiot till bror, att de inte kommer undan med det här.
De där banditerna lurade mig!
Hallå?
Jag trodde alltid dina kompanjoner flydde till USA för att nazisterna invaderade.
- De flydde för att du stannade. - Det är inte roligt!
De är dina kompanjoner, Coco, inte dina vänner.
Jag ville ge dig en stor summa som gåva.
Jag vill inte ha dina pengar.
Du måste ta emot min tacksamhet.
Jag är evigt tacksam för att du räddade André.
Coco, vi har viktigare saker att oroa oss för nu.
Vad har hänt?
Min kontakt,
nazisten som säkrade Andrés frigivning, har begärt ett möte med dig.
Varför?
Vi har diskuterat det här.
Vi visste att det fanns risk att han ville ha nåt från dig
i utbyte mot Andrés frigivning.
Ja, men han har redan frigivits.
Coco.
- Kan du inte ta reda på vad det är? - Jag har försökt.
De hotar att gripa mig om du vägrar.
Snälla. Vill du ge mig en gåva?
Betrakta det här som din gåva.
Träffa honom i kväll.
Han kommer hit till hotellet.
Låt gå, baron, jag...
Nåja, de kanske kan hjälpa mig...
...få tillbaka mitt företag.
Var försiktig.
Kriget kan snart vända till fördel för de allierade.
Du vill inte hamna i min sits.
Bedrövad över att jag nånsin associerade mig med dem.
Du måste sluta med vad du än gör för honom.
Jag levererar bud med cykel.
Ljug inte för mig.
Du är förblindad av din kärlek för honom.
Du är mitt ansvar, Catherine.
Varför då?
Varför?
För att du lovade mor att ta hand om mig?
Kom hit, Christian.
Hon är vår gåva.
Din och min.
Jag kommer kanske inte att finnas här mycket längre.
Hon blir din att vaka över, Christian.
Din att vägleda, så länge du lever.
Du är fantastisk.
Gestapo.
Fort. Låt oss bara be bönen.
Hon hade älskat att se de här blommorna i blomning.
Du är inte ansvarig för mig.
Du är ansvarig för dig själv, Christian.
Det är min bön för dig.
- Inte illa, va? - Helt fantastisk.
- Ja. Tack. Tack, Cristóbal. - Va...
Vad tycks om den här?
- Jag... - Vad tycker du, Christian?
Du kan bättre. Tror jag.
Okej, men hur?
- Hur skulle du förbättra den? - Min inställning har inte förändrats.
Jag arbetar inte för nazister.
MODESKAPARE
Även om du skulle svälta?
Varumärket Balenciaga stödjer inte det.
Så Lelong arbetar för dem?
- Är det så? - Var inte naiv.
Du skapar klänningar till en bal som välkomnar befälhavare Schellenberg,
chefen för SS, till Paris.
Jag behöver pengar. Jag måste försörja min far och syster.
De vill inte att du samarbetar med nazister, Christian.
- Snälla. - Jag hade... Jag...
Nej, jag hade en kund som jag misstänkte var nazist,
och hon ringde två gånger och bad mig komma till provningar.
Jag vägrade båda gångerna.
Och Lelong har inte berättat vilka vi skapar åt.
Tja, jag gissar att Lelong ljuger för att skydda er
och se till att ni får lön.
Om det här kriget nånsin tar slut och sanningen avslöjas,
låter han er båda hävda ovetskap.
Jag kan inte.
Tanken gör mig illamående.
Men säg mig, vilken är er favorit?
Den med rosetten är...
Nazisterna erbjöd mig och Coco Chanel mycket pengar för att skapa kläder åt dem.
- Vi vägrade båda. - Varför bor hon på Ritz då?
Det vet jag inte.
Men jag kan säga er att Coco Chanel skrek av raseri
när hon hörde att nazisterna var på väg.
Allt annat, om ni inte hörde det eller såg det, är rykten.
- Så ni såg och hörde det? - Ja.
Ja, jag var där med mina egna ögon och öron.
Hej. Varför är alla så allvarliga?
Det är bara ännu en kväll av tyskockuperad misär.
En dag kommer allt det här att vara över, eller hur?
Och ni måste fråga er, när det är det, kommer ni att kunna leva med det ni gjort?
Våra val, tro mig, de har betydelse.
Hej, Albert. Nån väntar på mig.
Mademoiselle.
Tack.
Förtjusande att träffa er, mademoiselle.
Baronen har berättat så mycket om er. Det känns som om vi vore gamla bekanta.
Är ni brittisk?
Min mor var det. Ska vi?
Jag vet inte ens ert namn.
Mitt efternamn är Dincklage, men ni kan kalla mig Spatz.
Det är tyska för "sparv."
Varför kallas ni så, monsieur Spatz?
För att jag är raka motsatsen till en sparv
med dess skabbiga fjädrar och fula sång.
Ska vi?
- Ni behöver inte oroa er. - Jag är inte oroad.
- Darrar er hand inte en aning? - Varför berättar ni inte vart vi ska?
Jag har ordnat ett fint bord åt oss på Maxim's.
Varsågod.
Ni måste smaka på den här. Det är en av mina favoritchampagner.
Det är en ära att bli inbjuden som er gäst.
Ärligt talat är det en total överraskning
att mademoiselle befinner sig i den store Heinrich Himmlers sällskap.
Spatz, informerade ni inte mademoiselle om vem hennes middagssällskap var?
Ni måste ursäkta hans tillkortakommanden.
För er hälsa.
Säg mig...
...Coco, vad tycker du om modeskaparen Lucien Lelong?
Är han respekterad?
Inte av dem som vet att han saknar talang.
Ni är underbar.
En sällsynt en som säger sanningen.
Lelong anställer bara andra för att utföra det han inte klarar.
Han sätter sitt namn på sina anställdas kreationer.
Det är en... Han är en... en skam för haute couture.
Varför blev han då ordförande för detta franska mode?
Enkelt. Jag sa nej, han sa ja.
Säg mig en sak.
Vad är det med er och era flotta franska namn?
Vad är det här "haute couture"?
- Haute couture? - Ja.
Det betyder "hög sömnad."
Allt ni ser framför er är skapat för hand.
De högkvalitativa tygerna. De högsta inom mode, faktiskt.
De tar minst 366 timmar att skapa.
Det bästa av det bästa.
Ja.
Och vi ville ta alltihop till Berlin.
- Ta det? - Ja.
Ta det. Alltihop.
Göra Berlin till sätet för denna haute couture.
Men monsieur Lelong sa att det inte var möjligt
om vi inte flyttade 15 000 personer.
- Är det sant? - Nej.
Jag trodde det. Jag visste det.
Tjugotusen, minst.
- Verkligen? - Vem vet?
Hämta in mer champagne, tack.
Vi måste diskutera era privata problem.
Spatz har informerat mig om att vi kan hjälpa er
med ett affärsärende.
Baronen, er gamle vän, har delat detaljer med oss,
era nya vänner.
Jag vill inte vara till besvär. Det är...
De här bröderna Wertheimer, era kompanjoner, är de judar?
Jag gjorde en felbedömning.
Ja.
Den illa behandling ni utstår, är dessvärre att vänta av dem.
Känner ni till de ariska lagarna?
Nej, jag... Jag försöker hålla mig ovetande om allt juridiskt.
Coco, nåt som Führern och jag förstod tidigt i våra ansträngningar är
att för att kunna utrota judiskhet...
...måste vi först utplåna all känsla av tillhörighet de kan känna.
Och vi gör det genom att frånta dem deras ägodelar.
Det kan vara deras konst. Det kan vara deras hem, till exempel.
Och kan ni gissa vad som kommer härnäst?
Jag vet inte. Berätta, snälla.
Deras värdighet. Deras hopp. Deras själar.
De ariska lagarna tillåter oss att ta vad vi vill från en jude.
Enligt förordningen får de inte längre äga nåt.
Så varför låter ni inte mig undersöka de här bröderna Wertheimer?
För mademoiselle Chanel.
Coco.
Monsieur Dior.
Vad gör ni här?
Jag behövde tala med er.
- Vem är det här? - Det är min grannes son.
Vad gör du här?
Jag kommer att lämna er lägenhet, monsieur Dior.
Jag är ledsen att jag vållat er problem och livsfara. Jag är...
Du kan stanna. Jag tappade besinningen, men du måste stanna.
Det är säkrare för er om jag ger mig av.
Och jag kan bo med de andra studenterna.
Jag har bestämt mig.
Vad är det här?
Det är min del av det ni gav oss i går.
Snälla, behåll era pengar, monsieur Dior.
Och jag har talat med Catherine. Hon stannar hos er.
- Det är säkrare för oss alla. - Ta de här.
Vill ni två pojkar ha en drink?
Säg mig, visst är det spännande att vara här?
Monsieur Spatz.
Jag har deltagit i många middagar på Maxim's.
Det bär på många minnen.
Men är Heinrich Himmler
den mäktigaste mannen ni nånsin dinerat med?
Det kan ha funnits andra.
Sir Winston Churchill, jag vågar nog påstå att han är den mäktigaste.
Eller snarare, han var mäktigast.
Men han kan inte hjälpa er att återfå ert företag.
Får jag be er
att följa med mig på ännu en avstickare innan jag kör er tillbaka till Ritz?
Jag klarar nog inte av ännu en stor överraskning från er, monsieur Spatz.
Inga stora överraskningar.
Bara lite shopping.
Vill ni ta med mig för att shoppa?
Så här dags?
Den här vägen, mademoiselle.
Bor ni här?
Nej. Lägenheten är övergiven. Nu vår.
Efter er.
Mademoiselle, varsågod och skriv en lista, så får ni allt ni vill
Jag behöver inget.
Är ägarna judar?
Ni hörde herr Himmler.
Judarna äger inte längre nåt.
Allt ni ser som ni vill ha låter jag leverera till er svit på Ritz.
Det är en ny värld.
Det är dags att omfamna den.
Utan rikedom, utan makt...
...är vi alla ersättliga.
Men sen finns det det verkligt eleganta.
Ingen kan nånsin ersätta den stora Coco Chanel.
Jag har letat efter en sån här...
...i åratal.
Det tutar.
Den fungerar faktiskt fortfarande. Den är ovärderlig.
Som jag skulle kunna tufsa till er elegans, om ni lät mig.
Christian, jag kan inte gå ett steg till.
Följ med mig hem.
- Nej, jag måste arbeta. - Det är mitt i natten.
- Vi är berusade. - Jag måste.
Arbete, arbete, arbete.
Jacques, sluta. Sluta. Det är inte säkert. Det är inte säkert.
Du är bedrövad över pojken.
- Nej. - Jo, det är du.
Du vet inte vad du pratar om.
Jag måste gå. Jag måste skapa en satans balklänning.
Det är inte ditt fel.
När Christian var 14 läste en sierska av hans handflata
och sa att han skulle bli väldigt fattig.
Hon förutspådde också att han en dag skulle skänka kvinnor stor njutning.
Våra föräldrar kunde inte sluta skratta.
Han bär på så mycket godhet,
och samtidigt kan han vara väldigt bräcklig.
Det är en svår kombination.
Han tog alltid så väl hand om mig.
Hervé?
- Hallå? - Jag måste tala med Jean.
Han är med de andra studenterna.
- Nazisterna skar deras linje. - Vad? Käre gud. När då?
Catherine, vem är det?
Det är studenterna.
Det kommer att ske en räd.
Ner med dig, din gris!
Nej, nej, nej!
Upp! Kom här.
Christian.
Den är fantastisk.
Långt över mina förväntningar.
Och långt mer än hon förtjänar, givetvis.
Hon blir den vackraste kvinnan på balen i kväll.
Ja, den överträffade mina förväntningar också.
Men tyget, designen, klänningen...
...de är alla oskyldiga.
Endast kvinnan som snart ska bära den kommer att vara korrupt.
I kväll välkomnar vi Walter Schellenberg
till Paris med en stor bal.
Vem?
Walter Schellenberg.
Blivande chef för nazisternas underrättelsetjänst.
En bal? Så lustigt.
Jag vill att du följer med.
Jag kan ha andra planer för kvällen.
Nå, jag beordrar att de ändras.
Raring, du beordrar mig inte att göra nåt.
Jag är rädd att jag måste insistera.
Schellenberg har personligen efterfrågat din närvaro.
Jag hämtar dig kl 19:00.
Min vän, vi behöver namn,
- adresser, kontakter. - Nej...
Ger du oss inga namn, så blir du dödad.
Det måste inte vara så här.
Gå vidare till de andra.
Du kommer att bli dödad.
Våra rapporter bekräftar
att i morgon kl 11:00,
så kommer alla fem studenter att avrättas på Balard skjutfält.
Finns det nåt vi kan göra för dem?
Vi måste kommunicera med de andra enheterna.
Vi kanske kan frita dem när de transporteras till fältet.
Är det möjligt?
Jag vet inte.
Men vi måste försöka. Det är vi skyldiga honom.
Catherine, du måste leverera några meddelanden.
Hämta cykeln.
Snälla, skicka inte henne.
Hervé, snälla.
Vi måste försöka.
Jag förstår.
Catherine. Framdäcket har punktering.
Ingen fara. Jag fixar det.
Okej. Det första är till Olivier.
Det andra till Bernard.
Det sista till Antoine.
Och vi måste kanske lämna lägenheten.
De kan få Jean att prata.
Han avslöjar inga namn.
Hur kan du veta det? Hur kan du möjligen veta det?
Han kommer inte att avslöja namn.
Hallå. Vem är det?
Christian, det är Lucien.
Jag måste tala med dig.
Christian, jag behöver din hjälp.
Det är ett problem med klänningen till i afton.
Jag är i köket.
Problem med klänningen?
Det är nåt fel... En reva.
Och kunden är redan på balen.
Hennes make är en av värdarna,
och han ringde och krävde att du personligen kommer och lagar den.
Vad sysslar vi med?
Christian, de här människorna skrämmer slag på mig.
Jag är ledsen.
Förlåt mig, men jag tror det är farligt att förvägra dem denna lilla tjänst.
Jag ber dig.
God afton. Välkomna.
En trappa upp.
Inbjudan, tack.
Jag kunde behöva en stark martini.
Jag gör dig gärna sällskap efter ditt möte.
Inbjudan, tack.
Varsågoda.
Inbjudan?
Är du redo?
- Mademoiselle. - Tack.
Jag måste skaffa fler vapen. Vi ses här igen.
Snälla, var försiktig, älskade.
Framåt.
Böj er ner. Stå stilla.
Seså, slödder.
Ni kan rädda er själva om ni ger oss namn.
Inbjudan, tack.
- Ursäkta. Ursäkta. - Inbjudan.
Ja.
- Monsieur Dior? - Ja.
Jag ska bara träffa...
Vänta här.
Herr Schellenberg.
Mademoiselle, vilket nöje.
Det är en sann ära.
Tack, käre Spatz, för introduktionen.
Äran är min, herr Schellenberg.
- Välkommen till Frankrike. - Tack.
Jag visste att det fanns skäl till att jag har väntat till nu med att besöka Paris.
Vad är skälet?
Vem kan toppa ett välkomnande av Coco Chanel?
Större än nån existerande Hollywood-stjärna.
Gå med mig.
Gå med mig, kom.
Ursäkta mig.
Monsieur Dior.
Jag älskar Paris.
Vad finns det att inte älska?
Jag har nyheter till er. Och bara er.
Snälla, slå er ner.
Vi har instruerat domstolen
att åberopa de ariska lagarna för ert företag.
Det var väl det ni ville?
Jag har väntat i över 20 år.
Så vems misstag är det här?
Jag ber innerligt om ursäkt.
Hur talanglös är ni?
Jag ska laga det.
Det är hennes första möte med Walter Schellenberg.
- Förstår ni vikten? - Ja, sir, det gör jag.
Seså, sätt igång. Gå inte förrän den är lagad.
Kan jag få se revan, tack?
Kom ni ensam?
Det här är inget sömnadsfel.
Är ni Christian Dior?
Hur gick det till?
Är ni det?
Ja.
Jag gjorde det.
Varför?
För att ni vägrat träffa mig. Två gånger.
Jag förstår inte, madame, men det gör inget.
Er syster är väl Catherine?
Är hon med i motståndsrörelsen?
Hur vet ni det här?
De har visat runt ett foto av henne.
Och jag känner igen henne, för vi gick i skolan ihop.
- Men de vet inte hennes namn. - Vilka? Vilka letar efter henne?
Gestapo. Hon är inte säker.
De misstänker henne för inblandning i ett bakhåll nyligen.
Det finns foton av henne.
De vet att hon levererar bud med cykel, men har inte kunnat hitta henne.
Oroa er inte för revan. Gå och varna er syster.
Och undvik gatorna. Skynda, skynda, skynda!
När ni slutför vår uppgift,
kan era judiska kompanjoner inte längre göra anspråk på ert företag,
Och sen är det över?
Ja.
Om ni inte misstycker, ni sa "uppgift". Vilken uppgift?
Mademoiselle.
För dem av oss som genomlevde krigets kaos...
Vi har inte mycket tid.
...var de fyra åren av nazistockupation...
...den mörkaste tiden i våra liv.
Ni ska hjälpa till att avsluta kriget mellan Tyskland och Storbritannien.
Jag ska vad?
Vi känner till längtan...
...efter att överleva.
Är ni så stolt och exalterad?
Hur är det möjligt?
Sök upp mig i morgon, så pratar vi mer om ert stundande arbete.
Dior... Stopp.
Tog ni hand om allt till herr Schmitts belåtenhet?
Ja. Och nu ska jag... Jag ska gå hem.
För det är allt som finns.
Längtan efter överlevnad.
Sluta, snälla! Nej, nej.
För mig var skapandet...
...överlevnad.
Undertexter: Kristina Donnellan