НОВИЙ ОБРАЗ
ПІД ЧАС ДРУГОЇ СВІТОВОЇ ВІЙНИ НІМЦІ НА ЧОТИРИ РОКИ ОКУПУВАЛИ ПАРИЖ
І ПРИМУСИЛИ ФРАНЦУЗІВ СКОРИТИСЯ ВЛАДІ ТА ГНІТУ НАЦИСТІВ.
ПІСЛЯ ЗАКІНЧЕННЯ ВІЙНИ НЕВІДОМИЙ МОДЕЛЬЄР
СТАНЕ ДЛЯ ФРАНЦІЇ ІКОНОЮ НАДІЇ.
ЦЕ ІСТОРІЯ ПРО ТЕ, ЯК ТВОРЧІСТЬ
ДОПОМОГЛА ВІДРОДИТИ У СВІТІ ДУХ ТА ЖИТТЯ.
НАВІЯНО РЕАЛЬНИМИ ПОДІЯМИ
ПАРИЖ
Дорогенький, облиште.
Мені не цікаві інші дизайнери.
Вони нудні. Незмінно.
Але, мадемуазель Шанель, це Крістіан Діор.
Не треба.
Я прийшла говорити про Дім Шанель. Моє повернення.
Мою першу колекцію після закриття бутика на початку війни.
Сьогодні Діора вшановують у Сорбонні.
Ви про це знали?
Перебувала у блаженному невіданні.
Там проводять
ретроспективу його найвідоміших моделей,
за вісім років від початку карʼєри.
Так, я...
Я чула, що мсьє Діор нині – клубок нервів,
ховається від світу, постійно нещасний,
бо знає, що не заслуговує на свою славу.
Мені жаль студентів, увʼязнених у Сорбонні
і змушених сьогодні від нього потерпати.
Діор. Діор. Діор.
РІШЕЛЬЄ
Доброго ранку.
Перепрошую за затримку.
Бачу, ви схвильовані, як і я,
бо це історичний день.
Чекати залишилося недовго, мсьє Діор скоро вийде.
Діор. Діор. Діор.
Стає гірше. Потрібна допомога.
Заради всього святого.
Він мене не впускає, а тепер ще й хоче скасувати подію.
- Сесіль. - Що?
Дівчата скоро будуть готові?
А коли потрібно?
Негайно.
Мадам Зенакер?
Мадам Бонжан. Ми почнемо з дефіле,
одразу після якого буде лекція мсьє Діора.
Якісь проблеми?
Жодних проблем.
Це побажання мсьє Діора.
Діор. Діор. Діор.
Це вона, так? Карта «Смерть».
Мадам Делае, прошу, скажіть їм. Я...
я не можу туди вийти.
Діор. Діор. Діор.
Дами, швиденько. Перші позиції, будь ласка.
Швидше, швидше.
Мадам, ми ж домовлялися. Ворожіння більше не буде.
Мсьє наполягав.
А тепер я наполягаю.
Ви мали віддати мсьє амулети на удачу й піти.
Ми ще не перевернули дві карти.
Прошу, перестаньте. Обидві. Будь ласка.
Крістіане, ви спізнюєтеся. Я вже відправила моделей.
Мадам і мсьє, мистецтво Крістіана Діора.
Ви ж розумієте, це не про справжню смерть.
Ходімо. Студенти такі молоді, красиві, сповнені життя.
Ви блискуче відповісте на їхні запитання.
БАРНИЙ КОСТЮМ
Діор! Діор!
Дякую.
Мсьє Діор.
Дякую.
Мені надзвичайно приємно вас вітати,
першого модельєра, який виступить у Сорбонні за нашу 700-річну історію.
Дякую.
Як найвідоміший дизайнер у світі ось уже понад десять років,
чи задоволені ви тим, що створили, і революцією, яку розпочали?
Усе життя я мріяв лише про одне –
створювати найпрекрасніший жіночий одяг,
якого ще не було на світі.
З першою колекцією 1947 року ви допомогли людству віднайти красу
і бажання знову жити після жахіть Другої світової війни.
Це такого вас навчають?
Ми запросили найкращих студентів-модельєрів одягу
з усього світу на нашу сьогоднішню зустріч.
Це справді важлива мить мого життя. Дякую.
Мсьє, одразу до справи, добре?
Прошу, перше запитання.
Мсьє Діор, добрий день.
Добрий.
Цього тижня в Париж повертається Коко Шанель,
через вісім років життя в екзилі.
До війни вона була найвідомішою дизайнеркою на світі
і тепер обіцяє повернути собі трон королеви моди.
Що ви думаєте з цього приводу?
Доведеться мені пошукати інше крісло.
Мода, мода. Що таке мода? Думаєте, Діор – це мода?
Дизайн Діора екстравагантний.
Я не маю на це часу.
Простота – ось мій стиль.
Сукня не повинна носити жінку. Це жінка носить сукню.
А тепер, у 70 років, ви повертаєтеся.
Це надихає.
Дорогенька, ну що ви. Я б нізащо не покинула Дім Шанель.
Нізащо.
Я сама його збудувала. Погляньте на все, що я створила.
Це єдине моє справжнє надбання.
А тепер я потрібна як ніколи.
Якщо цілком чесно, люба... друкуйте...
Крістіан Діор знищив французьку високу моду, а я повернулася її рятувати.
Мсьє Діор?
Так.
А правда, що під час окупації німцями Парижа
Коко Шанель закрила ательє
і відмовилася створювати сукні для дружин нацистів,
а ви продовжували моделювати й заробляти гроші?
Прошу, нехай ваші запитання будуть про моду.
Ні, ні. Це дуже хороше питання,
і я хочу відповісти на все, що ви бажаєте спитати.
Мадемуазель Шанель мала свій бізнес
і сама вирішила закритися.
А я був...
Я був ніхто, працював на Люсьєна Лелона.
Бо ті, хто пережив хаос війни...
чотири роки окупації, найчорніші дні нашого життя...
Так, ми продавали свої сукні дружинам і подружкам нацистів.
У цьому є правда,
але є також інша правда, що криється за цією.
1943 ТРИ РОКИ ВІД ПОЧАТКУ
НАЦИСТСЬКОЇ ОКУПАЦІЇ ПАРИЖА
Мадам і мсьє,
без продовольчих карток ми харчів не видаємо.
Будь ласка, будь ласка.
- Можна я стану перед вами? - Ні. Вибачте.
- Але день за днем їжі не вистачає. - Нам усім.
А я годую не тільки себе.
Прошу. Нам усім важко.
Харчів більше нема! Зачинено.
Стояти. Покажіть дозвіл.
Чому ви щодня з мене знущаєтеся?
Дозвіл.
Ви щодня бачите, як я тут проходжу.
Можна хоч фотоапарат забрати?
Мадемуазель. Вибачте, що зупиняю, але покажіть дозвіл.
Зараз.
Куди прямуєте?
На роботу.
- Як ви сьогодні вранці? - Ганс, як ми?
Нудно. Мені нудно.
Гансу нудно.
А мені самотньо.
А як ви, мадемуазель?
Вам більш нудно чи самотньо?
Може, і те, і те?
Я забула дозвіл удома.
Повернуся по нього в обід.
А ми сходимо з вами, щоб напевно.
Він у спальні?
Якщо нема дозволу, ми вас заарештуємо.
Прошу вас.
Це проста помилка.
Прості помилки ведуть до простих рішень.
Не опирайтеся, щоб не довелося робити вам боляче.
Стояти! Стояти!
Як це ти надумала тікати в таких дурних туфлях?
Будь ласка, не треба.
- Не треба, будь ласка! - Не рухайся.
Ані руш.
Щоб не було боляче.
- Давай швидше. - Не рухайся.
Тихо будь.
Ґюнтер!
Ти ціла? Молодець. Пастка спрацювала ідеально.
- У неї кров. - Жан, візьми зброю.
- Катрін... - Нічого, це не моя кров.
У цього є гроші.
Добре. Забирай.
Ось тобі просте рішення.
Ходімо!
Хай живе Опір!
- Допоможіть! - Засідка!
Двох нацистів застрелили. Це Опір влаштував!
Тікайте з вулиці, поки всіх не загребли!
- Бігом! - Куди?
- Утікайте! - Сюди.
До студентів увечері не можна.
- Там точно є для мене місце? - Так.
- Ми тебе сховаємо. - Швидше, Жан.
Поспішаймо.
Де ваш чоловік?
Де чоловік? Чому не з вами?
Де ви живете?
- Отам. - Ідіть додому!
Усім зайти!
Звільнити вулицю.
Повертайтеся додому. Негайно. Ідіть!
Зайдіть обоє. Негайно.
- Пий. - Дякую.
Ідіть додому!
Де нам узяти набої?
У нас є ці. Вони чудово підходять.
- А що це? - У Німеччині їх називають...
За тобою хтось ішов?
- Ні. - Точно? Я чув надворі крики.
А ви хто?
Хто ви? Відповідайте. Хто це? Ерве.
Ерве, хто ця людина?
Це моя квартира. Ти даси мені відповідь.
До речі, де моя сестра? Де вона?
Ерве відповів би на твої питання, але я просила не відповідати.
Дякую.
Ти зобовʼязана мені пояснити, що відбувається.
Ти можеш рознервуватися.
Надміру, безглуздо рознервуватися. І заметушитися.
І від цього ще більше нервуватимешся.
Ні, ні. Вибач. Ні.
Я радий вас приймати,
але Рух опору влаштовує засідку на нацистів у цьому районі,
а тоді ти приводиш у цю квартиру незнайомця.
Це дурість.
Мсьє Лелон цього тижня розплатився?
- Про це наодинці. - Іншим разом.
Крістіане, я знаю, для тебе це нерви, але так треба.
Ерве, за мене не турбуйся.
Звідки стільки грошей?
Нацисти дозволили Лелону
продавати сукні в Іспанію і Південну Америку.
А ще має відбутися захід, тому роботи стало більше.
- Що ви шиєте? - Бальні сукні.
Бальні сукні?
Урочистості зараз влаштовують лише нацисти,
а ви шиєте бальні сукні.
Це ти дурень.
Дурний старий.
Відмовся від роботи.
Тоді мене звільнять, так?
І грошей у нас не буде взагалі.
І що ти робитимеш?
Бо майже всі гроші йдуть тобі, на твої зусилля.
Я знаю одне:
ти зробила саме так, як обіцяла не робити.
Попроси вибачення.
- Що зробити? - Так.
Жан допомагає парижанам давати відсіч ворогу.
Вибачте, мсьє Діор, я не добирав слів.
І я думаю, нам усім дуже пощастило, що в Катрін такий брат, як ви.
Нам ще три доби не можна виходити на вулицю.
Не бійся, після цього ми одразу ж підемо.
Катрін, звісно, я хочу, щоб ти залишилася.
Так? Залишишся?
Ми потайки виведемо Жана, коли стемніє.
А потім усі підемо.
Прошу тебе, послухай, що я кажу.
Я не засну, якщо не знатиму, де ти.
Добре. Залишайтеся.
Добре. Ти маєш рацію.
Можеш залишатися.
Залишайся тут.
Так буде краще. Безпечніше.
ТАБІР ДЛЯ ФРАНЦУЗЬКИХ ПОЛОНЕНИХ ЗА 50 КМ ВІД ПАРИЖА
Вона не знає німецької.
Не чіпайте мене.
- Коко. - Куди...
- Андре? - А ви хто?
У мене дозвіл забрати полоненого 4332.
- Андре? Андре? - Опустити голову.
Це ти?
Мадемуазель, мені сказали, що звільнення вашого небожа –
це послуга вам особисто.
І ніхто не має знати.
Я прийшла по Андре. Це все, що мене турбує.
Я заплачу вам. Я можу...
- У мене є гроші. - Ви заплатите?
Так, скільки скажете. Гроші в мене є.
Думаєте мене купити?
Я не продаюся.
- Ні. - Не треба!
- Не стріляйте! - Стійте! Нам сказали взяти гроші,
ось що має на увазі мадемуазель.
Якби моя воля, він був би мертвий.
І ви за компанію.
На щастя, воля не ваша.
Будь ласка.
- Забирайте небожа. - Слава богу.
Дякую.
Коко, я тебе люблю.
- Ходімо. Краще нам... - Ми їдемо додому.
Вставайте.
Усе як ви просили, гер Шпац. Виконано.
Вона була вдячна?
Вдячна?
А кому яке діло?
Бригадефюреру Шелленберґу є діло. Через три дні він хоче з нею зустрітися.
Подбайте, щоб вони з бароном повернулися в «Рітц».
Неушкоджені.
КРІСТІАН ДІОР
ПʼЄР БАЛЬМАН
Урочистості зараз влаштовують лише нацисти,
а ви шиєте бальні сукні.
ГОТЕЛЬ «РІТЦ»
Як він?
Уже краще.
Він потрапив до мене таким маленьким.
Коли померла моя сестра.
Він потребував мене тоді, так само як тепер.
Важливо, що він уже вдома.
Завдяки вам, бароне.
Я ваша боржниця.
Ви нічого мені не винні, Коко.
Ви навіть не подивилися!
Мсьє Бальман, мій час надто дорогоцінний,
щоб дивитися на ескізи, які мені не подобаються.
І що вам не подобається?
ЛЮСЬЄН ЛЕЛОН ЗАСНОВНИК ДОМУ ЛЕЛОН
Я там нічого не бачу. Нічогісінько.
Крім ідеальної сукні-туніки з чорного крепдешину.
ПʼЄР БАЛЬМАН МОДЕЛЬЄР, ДІМ ЛЕЛОН
Мсьє Бальман, вас просили не про туніки.
Вас просили створювати бальні сукні.
МАДАМ РАЙМОНДА ЗЕНАКЕР ДИРЕКТОР
Граничний термін у нас – через чотири дні,
а бальні сукні все ж дещо екстравагантніші, ніж туніки.
У них більше деталей.
Наприклад, мсьє Бальман, щось у такому дусі.
Мсьє Діор.
Це прекрасна, прекрасна сукня.
І дуже дякую, ви створили саме те, про що вас просили.
З усіх ваших робіт ця мені найцікавіша.
Так. Браво, Крістіане.
- Справді дуже красиво. - Дякую.
- Може, глянеш на мої ескізи... - Залюбки.
Мсьє Лелон, я не моделюватиму,
доки не скажете, для кого сукні.
Пʼєр, утримайтеся від запитань,
на які не хочете почути відповідь.
Мабуть, я утримаюся від моделювання, дихання.
Пʼєр.
І мабуть, від життя!
Бувайте.
Крістіане, дуже розумний задум.
І шаруватість – дуже виразна ідея.
Клієнтка просила, щоб ви були присутні на примірюванні.
Я не хочу бути причетним ні до чого,
крім моделювання.
Вона просила, щоб ви були особисто.
Я не зможу. Вибачте.
Крістіане, ви повинні піти.
Ми не можемо дозволити, щоб ці люди від нас відвернулися.
Відправте кравчиню.
- Вона просила конкретно вас. - Чому?
Ми не знаємо.
Ми відправляємо вас.
Але я маю її мірки.
Я пошию їй сукню без примірювання.
Я так мало прошу.
Зараз ви просите забагато.
Ви ж президент банку.
Як це – переказ коштів неможливий?
Мої рідні розраховують на ці гроші.
Мадемуазель, ви втратили доступ до того рахунку.
Що? Але це моя компанія. Мої гроші.
На початку війни ваші партнери втекли з країни.
І більше з нами не співпрацюють.
Кошти не записані на імʼя Вертгаймерів.
Але таке рішення неможливе без мого дозволу.
Можу сказати тільки одне: їм це вдалося.
У вас немає доступу до того рахунку. Мені шкода.
Але варто звернутися до нацистів.
Як ви смієте?
Досить. Можете йти!
Воля ваша.
Але вони таке вирішують.
Яке «таке»?
Стосовно євреїв.
Таких, як брати Вертгаймери.
Я про це чув.
Я сказала: перекажіть мсьє Вертгаймеру, що я маю негайно з ним поговорити!
Я знаю, в Нью-Йорку рання година.
Мені начхати! Спить, то розбудіть!
Слухай мене, дурепо!
Скажи Пʼєру і його бовдуру-брату,
що їм це так з рук не зійде.
Ці бандити мене обчистили!
Алло!
Я завжди думав, що ваші партнери втекли в Америку через вторгнення нацистів.
- Вони втекли, бо ви лишилися. - Це не смішно!
Коко, це ваші партнери, а не друзі.
Я хотіла дати вам велику суму, як подарунок.
Мені не потрібні ваші гроші.
Ви повинні прийняти від мене подяку.
Я довіку буду вдячна вам за порятунок Андре.
Коко, у нас тепер є вагоміші підстави для занепокоєння.
Що сталося?
Мій знайомий,
нацист, який допоміг звільнити Андре, вимагає зустрічі з вами.
Чому?
Ми про це говорили.
Вельми ймовірно, що він від вас щось вимагатиме,
в обмін на звільнення Андре.
Але його вже звільнили.
Коко.
Зʼясуєте, що він хоче?
Я пробував.
Вони погрожують мені арештом, якщо ви не підете.
Прошу вас. Ви хотіли зробити подарунок?
Вважайте це подарунком мені.
Зустріньтеся з ним увечері.
Він приїде сюди, в готель.
Добре, бароне, я...
Може, вони допоможуть...
повернути компанію.
З цим обережніше.
Ситуація на війні може невдовзі змінитися на користь союзників.
Краще не повторювати мій досвід.
Я шкодую, що вплутався у справи з ними.
Перестань робити те, що ти для нього робиш.
Я передаю записки на велосипеді.
Не бреши.
Кохання до нього тебе засліплює.
Я відповідаю за тебе, Катрін.
А чому це?
Чому?
Бо ти обіцяв матері опікуватися мною?
Крістіане, йди сюди.
Це наш дар.
Твій і мій.
Боюся, що мені недовго залишилося жити.
Крістіане, опікуватися нею будеш ти.
І вказувати їй правильний шлях, до самого кінця життя.
Ти дивовижна.
Гестапо.
Швидко. Помолімося.
Їй би сподобалися ці квіти.
Ти не відповідаєш за мене.
Ти відповідаєш за себе, Крістіане.
Ось моя молитва за тебе.
- Гарно, правда? - Абсолютна краса.
- Так. Дякую, Крістобалю. - Що...
Що скажеш про цей?
- Я... - Що скажеш, Крістіане?
Ти можеш краще. Я так думаю.
Але як я можу краще?
- Як зробити краще? - Моя позиція незмінна.
Я не працюю з нацистами.
КРІСТОБАЛЬ БАЛЕНСЬЯҐА МОДЕЛЬЄР
Навіть якщо голодуватимеш?
Прізвище «Баленсьяґа» до такого не допустить.
А Лелон на них працює.
- Ти про це? - Не будь наївним.
Ви моделюєте сукні для балу-привітання Шелленберґа,
голови СС Парижа.
Мені потрібні гроші.
Я маю утримувати батька й сестру.
Їм не треба твоєї співпраці з нацистами.
- Будь ласка. - У мене...
Була клієнтка, в якій я запідозрив нацистку,
і вона двічі мене кликала на примірювання.
Я відмовився, обидва рази.
А Лелон не розповідав, для кого ми моделюємо.
Я думаю, Лелон бреше, щоб вас захистити
і забезпечити вам платню.
Якщо ця війна скінчиться і правда випливе,
він дає вам змогу заявити, що ви не знали.
Я так не можу.
На саму думку нудить.
Але скажи, котра тобі подобається найбільше?
Та, що з бантом...
Нацисти пропонували мені й Коко Шанель багато грошей за одяг для них.
- Ми обоє відмовилися. - Тоді чому вона зупинилася в «Рітці»?
Я не знаю.
Але Коко Шанель кричала від люті,
коли почула, що нацисти йдуть.
Усе інше, якщо ви самі не чули, самі не бачили, – це плітки.
- То ти бачив і чув? - Так.
Так, я там був. На власні очі й вуха.
О-ля-ля. Гей. Чому всі такі серйозні?
Це ж лише новий вечір горя німецької окупації.
Колись це все скінчиться, так?
А зараз запитайте себе: коли скінчиться,
чи зможете ви жити з тим, що робили?
Наш вибір – повірте мені – має значення.
Привіт, Альбере. На мене чекає людина.
Мадемуазель.
Дякую.
Щасливий познайомитися, мадемуазель.
Барон багато про вас розповідав.
Таке враження, що ми давно знайомі.
Ви британець?
Моя мати з Британії. Прошу.
Я не знаю, як вас звати.
Моє прізвище – Дінклаґе, але для вас я Шпац.
Це «горобець» німецькою.
Чому вас так називають, мсьє Шпац?
Бо я повна протилежність горобця,
крила не обскубані, цвірінькаю не огидно.
Ходімо?
- Не треба боятися. - Я не боюся.
- Невже у вас тремтить рука? - Чому ви не кажете, куди ми йдемо?
Я забронював нам прекрасний столик у «Максимі».
Прошу.
Скуштуйте. Моє улюблене шампанське.
Це честь для мене – бути вашою гостею.
Насправді це повна несподіванка
для мадемуазель – опинитися у товаристві великого Генріха Гіммлера.
Шпац, ти не повідомив мадемуазель,
з ким вона вечерятиме?
Прошу, пробачте йому цей недогляд.
Ваше здоровʼя.
Скажіть...
Коко, якої ви думки про модельєра Люсьєна Лелона?
Його поважають?
Тільки не ті, хто знає, що він – нездара у моделюванні.
Ви дивовижна.
Це така рідкість, коли кажуть правду.
Лелон доручає іншим виконувати за нього роботу.
Він привласнює твори своїх працівників.
Він ганьба от кутюр.
Тоді чому він очолив французьку моду?
Бо я відмовилась, а він погодився.
А скажіть-но таке.
Що це у вас, французів, за назви такі?
Що таке «от кутюр»?
- От кутюр? - Так.
Це означає «високе шиття».
Усе, що ви бачите перед собою, виготовлене вручну.
Високоякісна тканина. Справді найвища мода.
Потрібно 366 годин, мінімум, щоб створити це вбрання.
Найкраще з найкращого.
Так.
І ми хотіли забрати це все в Берлін.
- Забрати? - Так.
Забрати. Все.
Щоб Берлін став столицею цього от кутюру.
Але мсьє Лелон сказав, що це неможливо,
хіба що ми перевеземо 15 тисяч людей.
- Це правда? - Ні.
Так я і думав. Я знав.
Щонайменше 20 тисяч.
- Справді? - Хтозна?
Ще шампанського, будь ласка.
Ми маємо розібратися з вашими особистими проблемами.
Шпац повідомив, що ми можемо вам допомогти
у тому, що стосується бізнесу.
Барон, ваш давній друг, посвятив нас у деталі,
як ваших нових друзів.
Я не хочу набридати. Це...
Ці брати Вертгаймери, ваші партнери, вони євреї?
Я зробила помилку, хибно оцінивши людей.
Так.
Таке бридке поводження, як ви терпите, це...
на жаль, від них такого цілком можна очікувати.
Ви знаєте про арійські закони?
Я дуже стараюся не вгрузати в юридичні хитросплетіння.
Коко, ми з фюрером
дуже рано зрозуміли одну річ.
Щоб винищити єврейськість...
ми повинні спочатку стерти почуття приналежності, яке вони можуть мати.
Для цього ми позбавимо їх усього, чим вони володіють.
Це може бути мистецтво.
Або, наприклад, їхні домівки.
І перейдемо далі. Здогадуєтеся, до чого?
Не знаю. Скажіть, будь ласка.
Відберемо в них гідність. Надію. Душу.
Арійські закони дозволяють нам забрати у єврея все, що хочемо.
Згідно з указом, їм тепер не можна нічим володіти.
То чому не дозволите мені розібратися з цими Вертгаймерами?
За мадемуазель Шанель.
Коко.
Мсьє Діор.
Що ти тут забув?
Я хотів з вами поговорити.
- Хто це? - Син мого сусіда.
Навіщо ти сюди прийшов?
Я покину ваше помешкання, мсьє Діор.
Вибачте, що завдав клопоту, притягнув у ваше життя небезпеку. Я...
Залишайся. Я втратив самовладання. Ти маєш залишитися.
Буде безпечніше для вас, якщо я піду.
Я можу пожити з іншими студентами.
Це вже вирішено.
Що це?
Моя частка того, що ви нам дали вчора.
Заберіть свої гроші, мсьє Діор.
З Катрін я поговорив. Вона залишиться з вами.
- Так безпечніше для нас усіх. - Візьми.
Хлопці, випʼєте щось?
Правда ж, тут доволі приємна атмосфера?
Мсьє Шпац.
Я часто вечеряла у «Максимі».
Таке багатство спогадів.
Але чи Генріх Гіммлер –
наймогутніша людина, з якою ви вечеряли в житті?
Могли бути й інші.
Сер Вінстон Черчилль. Смію сказати, він наймогутніший.
Радше був могутній.
Але він не допоможе вам повернути компанію.
Чи дозволите навʼязати вам
ще одну спільну розвагу, а потім відвезти вас назад у «Рітц»?
Мсьє Шпац, ще одного великого сюрпризу від вас я не витримаю.
Жодних великих сюрпризів.
Невеличкий шопінг.
Ви повезете мене на шопінг?
О такій порі?
Прошу, мадемуазель, сюди.
Ви тут живете?
Ні. Це покинутий будинок. Тепер наш.
Після вас.
Мадемуазель, складіть список, і всі вподобані предмети будуть ваші.
Нічого не потрібно.
А що, власники – євреї?
Ви чули гера Гіммлера.
Євреї більше нічим не володіють.
Усе, що вам тут сподобається,
я накажу доставити у ваш люкс у «Рітці».
Це новий світ.
Пора його прийняти.
Без багатства, без влади...
нас усіх можна замінити.
Але є серед нас по-справжньому елегантні.
Ніхто й ніколи не замінить великої Коко Шанель.
Я шукала такий...
багато років.
Є гудок.
Він і досі працює.
Це неоціненна річ.
Я ладен зімʼяти вашу елегантність, якщо тільки дозволите.
Крістіане, я більше й кроку не зроблю.
Ходімо до мене.
- Мені треба працювати. - Надворі глупа ніч.
- Ми геть пʼяні. - Мені треба.
Робота, робота, робота.
Жак, перестань. Це небезпечно. Небезпечно.
Переймаєшся через хлопця.
- Ні. - Переймаєшся.
Ти не розумієш, про що говориш.
Мені треба йти. Моделювати довбану бальну сукню.
Це не твоя вина.
Коли Крістіану було 14, ворожка прочитала на його долоні,
що він дуже бідуватиме.
А ще наворожила, що колись він даруватиме велику насолоду жінкам.
Батьки сміялися без упину.
У ньому стільки доброти,
і водночас він дуже крихкий і вразливий.
Це складне поєднання.
Він завжди так добре про мене дбав.
Ерве?
- Алло. - Можна Жана до телефону?
Його немає. Він з іншими студентами.
- Нацисти обрізали їм телефон. - Що? Боже милий, коли?
Катрін, хто це?
Студенти.
Буде облава.
Лежати, свиня!
Ні, ні!
Встав! Іди сюди.
Крістіане.
Розкішна.
Перевершує всі мої сподівання.
Та й не заслуговує вона на таку, звісно.
Вона буде найкрасивішою жінкою на сьогоднішньому балу.
Так. Вийшло цікавіше, ніж я сам думав.
Але тканина, дизайн, сукня...
усе це ні в чому не винне.
Лиш та жінка, яка невдовзі її надіне, буде зіпсута.
Сьогодні ми вітаємо Вальтера Шелленберґа
у Парижі на великому балу.
Кого?
Вальтер Шелленберґ.
Скоро його призначать головою зовнішньої розвідки нацистів.
Бал? Чудернацько.
Ходімо туди разом.
У мене можуть бути інші плани на вечір.
Я наказую планам змінитися.
Дорогенький, ти мені наказувати не будеш.
На жаль, я наполягаю.
Шелленберґ особисто зажадав твоєї присутності.
Викличу тебе о сьомій.
Друже, потрібні імена,
- адреси, контакти. - Ні...
Якщо не назвеш імен, тебе вбʼють.
Так не мусить бути.
Переходьте до інших.
Тебе вбʼють.
Наші повідомляють, що
завтра об 11-й ранку
усіх пʼятьох студентів стратять у тирі Балар.
Невже ніяк не можна їм допомогти?
Треба переговорити з іншими підрозділами.
Може, коли їх везтимуть у тир, ми зможемо їх відбити.
Це можливо?
Я не знаю.
Але спробувати треба. Ми зобовʼязані.
Катрін, розвезеш записки.
Виводь велосипед.
Не відправляй її.
Ерве, будь ласка.
Мусимо спробувати.
Я розумію.
Катрін, переднє колесо спустило.
Нічого, я накачаю.
Отже. Спочатку – Олівʼє.
Друга – Бернару.
Остання – Антуану.
Нам доведеться покинути цю квартиру.
Вони могли розговорити Жана.
Він не викаже імен.
Як ти можеш знати? Як таке можна знати?
Він не викаже імен.
Хто там?
Крістіане, це Люсьєн.
Нам терміново треба поговорити.
Крістіане, допоможи.
Виникла проблема з тією сьогоднішньою сукнею.
На кухню.
Проблема з сукнею?
Там є одна вада... Порвалася.
А клієнтка вже на балу.
Її чоловік – з господарів балу,
по телефону вимагав, щоб ти особисто прийшов і зашив.
Що ми робимо?
Крістіане, ці люди мене жахають.
Мені шкода.
Пробач, але я думаю, що небезпечно відмовляти їм у такій дрібній послузі.
Дуже тебе прошу.
Добрий вечір. Ласкаво просимо.
Прошу нагору сходами.
Запрошення.
Я б випила міцного мартіні.
Я підійду після твоєї зустрічі.
Запрошення.
Прошу.
Запрошення?
Готова?
- Мадемуазель. - Дякую.
Я маю дістати зброю. Зустрінемося тут.
Обережніше, коханий.
Пройти вперед.
Нахилитися. Ані руш.
Рухайся.
Ви ще можете врятуватися, якщо назвете нам імена.
Ваше запрошення.
- Пардон. - Запрошення.
Так.
- Мсьє Діор? - Так.
Я прийшов до...
Чекайте тут.
Гер Шелленберґ.
Мадемуазель, як приємно.
Для мене це велика честь.
Дякую, дорогий Шпац, що познайомив.
Це для мене честь, гер Шелленберґ.
- Вітаю у Франції. - Дякую.
Я не просто так чекав усе життя, щоб тільки зараз відвідати Париж.
Тобто?
Зараз мене вітає сама Коко Шанель.
Відоміша за всіх голлівудських зірок.
Прогуляймося.
Ходімо, пройдемося.
Вибачте.
Мсьє Діор.
Я в захваті від Парижа.
Як його не любити?
Маю для вас новину. І тільки для вас.
Прошу, сідайте.
Ми дали вказівку судам
застосувати арійські закони до вашого бізнесу.
Вам це було потрібно, так?
Я чекала цього понад 20 років.
То чия це помилка?
Мої найщиріші вибачення.
Чого ви такий бездарний?
Я зашию.
Її представлять Вальтеру Шелленберґу.
- Ти хоч розумієш усю важливість? - Розумію.
До діла. Не підеш, доки не зашиєш.
Можна побачити місце розриву?
Ви прийшли самі?
Це не кравецька помилка.
Ви Крістіан Діор?
Як це сталося?
Так чи ні?
Так.
Це я порвала.
Навіщо?
Бо ви відмовилися від зустрічі. Двічі.
Я вас не розумію, мадам, але нічого.
Ваша сестра – Катрін, так?
Вона в Опорі?
Як ви знаєте?
Вони мають її фото. Усім показують.
А я її впізнала, бо ми вчилися в одній школі.
- Але її імені вони не знають. - Хто її шукає?
Гестапо. Вона в небезпеці.
Підозрюють, що вона причетна до недавньої засідки.
Там був фотоапарат, є її фото.
Знають, що вона розвозить записки на велосипеді, але її ще не знайшли.
Забудьте ви про цю дірку. Попередьте сестру.
Тримайтеся далі від вулиць. Ідіть!
Коли виконаєте наше завдання,
ваші партнери-євреї більше не матимуть прав на вашу компанію.
І це все?
Так.
Уточніть, будь ласка. Ви сказали: «Завдання». Яке завдання?
Мадемуазель.
Бо ті, хто пережив хаос війни...
У нас мало часу.
...чотири роки нацистської окупації...
найчорніші дні нашого життя.
Ви допоможете закінчити війну між Німеччиною і Великою Британією.
Що-що?
Знають цю жагу...
до виживання.
Ви так пишаєтеся і радієте?
Як це можливо?
Ви прийдете до мене завтра,
і ми детальніше обговоримо вашу подальшу роботу.
Діор... Стій.
Ви все зробили так, щоб гер Шмітт був задоволений?
Так, так. А тепер я... іду додому.
Бо це все, що лишається.
Жага до виживання.
Ні, будь ласка! Ні, ні.
Для мене творчість...
була виживанням.
НОВИЙ ОБРАЗ
Переклад субтитрів: Олена Любенко