НАВІЯНО РЕАЛЬНИМИ ПОДІЯМИ
НОВИЙ ОБРАЗ
- Мадемуазель, з поверненням. - Дякую.
Ми скоро їдемо з Парижа, як ви знаєте.
Союзники вже на околицях Парижа.
Я про це чула.
Я за вами сумуватиму. Але добре буде опинитися вдома.
Це завжди добре.
Шпац.
Ти мене там покинув. Куди ти?
Для мене тут стало небезпечно.
Мені треба сховатися. Союзники йдуть.
Скажи Шелленберґу, що Вінстона взагалі не було в Мадриді.
Сама йому скажеш.
- Будь обережна. - Шпац, чекай.
Ерве, я зробив так, як ти мені сказав,
але всі мої запити на інформацію...
Їх усі відхилили.
Нема надії, що ми її знайдемо.
Ми не змогли підірвати залізничну гілку, але є одна ідея.
- Що? - Гроші, підкуп,
підкупити нациста тут, у Парижі, поки не поїхали.
Але через підкуп Катрін можуть убити.
У таборах усе інакше.
Там більше можливостей, більше людей для розмови.
Ти знаєш, хто в таборах міг би нам допомогти?
Поговори зі своїми друзями-кутюрє. Лелон не відмовлявся, правда?
Нацисти мають бути придатні до чогось, окрім купівлі дорогих суконь.
Чого ви такий бездарний?
Це її перший бал. Ти хоч розумієш усю важливість?
Попередьте сестру.
Потрібне тільки одне імя. Вона була подружкою нациста.
У цьому журналі
ти зможеш їх пошукати за датою.
Якщо я не помиляюся, то був початок червня.
Так. Добре, почнемо.
Крістіане, мені слід спалити ці документи.
Ти маєш розуміти, що ми працювали з нацистами чи для нацистів
задля виживання.
Я надіюся, що її коханець, нацист,
знає, кого можна підкупити
чи хто знає, де полонені, чи...
Мені тут подумалося, що ми знаємо ще одну людину,
яка має певний досвід у таких справах.
Кого?
Шанель.
Вона може бути дуже підступна.
Так.
Я знаю.
«Беатріс Шмітт. Плас-де-ла-Марі, 28».
- Мсьє Діор? - Вибачте, я без попередження,
але потрібна ваша допомога.
Нацист, з яким ви були на балу... Я маю з ним поговорити.
- Для чого вам Франц? - Катрін вивезли. Я маю її знайти.
Шукаю людину, яка має вихід на нацистів.
Вивезли? Куди?
Я не знаю.
Прошу вас. Має ж бути щось...
Війна закінчується. Коли нацисти капітулюють, табори буде звільнено.
- Краще почекати. - Ні. Вона не витримає.
Вибачте.
Я знайду гроші.
Франц займається бізнесом, на чорному ринку,
але він захоче великий хабар.
За всяку ціну, хай скільки треба, я заплачу.
Добре. Я спробую з ним звязатися. І молитимуся. Але...
Мсьє Діор, з того, що я чула,
ті, хто потрапляють у табори, не повертаються.
Ніколи.
Приносьте стільки грошей, скільки буде змога.
Коко, це Пєр Реверді.
Я тисну на всі важелі, щоб змусити Рух опору
прибрати твоє імя зі списку.
Списку?
Приїжджай до мене. Я пришлю по тебе машину.
Це божевілля.
Там іде бій.
Я маю зустрітися з Пєром Реверді.
Боже. Тут небезпечно.
Мені наказали тримати вас тут.
Скільки ще мені на нього чекати? Тут небезпечно.
Ви привезли мене сюди, ми чекаємо і чекаємо, і...
У комендантську годину нацисти заарештовують усіх.
Знаєте що? Заткніться, будь ласка.
Пєр?
Слава богу, це ти.
Пєр.
Є список, складений бійцями Опору.
Список колабораціоністів,
і в ньому буде твоє імя.
Що? Чому?
Ти знаєш відповідь.
Я нічого не зробила.
Які в них докази?
Партизанам не потрібні докази.
Коли ти будеш у цьому списку, вони прийдуть по твою душу.
Прийдуть, заберуть і можуть убити.
Ти врятуєшся, тільки якщо доведеш свою корисність.
Як?
Виведеш мене на когось із німецького командування,
офіцера, який має інформацію про розгортання військ нацистів.
Повір мені, Пєр. Я нікого не знаю.
Я тепер один з командирів Опору.
Я тобі допоможу, якщо на когось виведеш.
Для цього я тебе сюди привіз.
Я не можу.
Ти повинна.
Заради свого ж добра...
поквапся, люба. Не зволікай.
Беріть усі.
- Дякую. - Приємно, мадам.
Нічого не залишайте. Треба все забрати.
Наказ був усе звідси забирати. Геть усе.
Ліфт зламали, мадемуазель.
Прокляття.
У темпі.
- Коко? Усе добре? - Боже мій.
Там такий хаос.
Де ти була? Ми так переживали.
Я мала владнати одну справу.
Тобі нема про що турбуватись, Андре.
Справу? Зараз, Коко?
Союзники збираються.
Тут будуть вуличні бої. Нам треба готуватися.
Ми з бароном робимо все можливе, щоб нам тут, у Парижі, було безпечно.
Дозволь я допоможу.
Андре, тобі треба одужувати, бо якщо ситуація погіршиться,
ми поїдемо на південь.
Ще кілька тижнів тому ти ледве стояв на ногах.
Барон має рацію.
Ти потрібен донечці.
Іди до Ґабріель. Зроби так, щоб вона не боялася.
- Про все інше ми подбаємо. - Я обіцяю.
Я не можу стояти осторонь...
але я довіряю вам з бароном.
- Ми переживемо це разом. - Добре.
Іди.
- Я завдячую вам життям. - Не переймайся.
У вас жахливий вигляд.
Вигляд кращий, ніж самопочуття.
Ви були зі Шпацом?
Відколи він переховується, я його не бачила.
З дня на день тут будуть союзники.
Саме тому зі мною зустрічався Пєр.
Реверді?
Сказав, що Опір готує списки людей, які співпрацювали з нацистами.
У нас неприємності?
Бароне, нагадайте, на чиєму я боці.
На боці переможців.
Я маю знайти когось цінного, довести свою вірність.
А якщо знайду, він убереже мене від списку.
Якщо Реверді тобі погрожує,
то я ж робив значно гірші речі.
Хто їм від тебе потрібен?
Це неважливо. Нема кого йому назвати.
Не хотів казати, але в нас є інша проблема.
Шелленберґ.
Передали наказ – він викликає тебе в Берлін.
Ти чув, що я сказала? Мене підозрюють у колабораціонізмі.
Я не можу поїхати в Берлін.
Це не запрошення. Це наказ.
Ні. Скажи, що я не можу.
Скажи йому, що не знайшов мене.
Ти живеш у готелі «Рітц», а нацисти все ще біля керма.
Уже недовго, лише кілька днів, а потім...
Шелленберґ отримує бажане. Він накаже тебе заарештувати.
Ця людина. Проклятущий.
Крісто, вибач, що прошу, але я...
Мені потрібні гроші.
Може, за тиждень-два вдасться зібрати якусь суму.
Ні, це... Це дуже довго.
- У мене невідкладна потреба. - Ні, Крістіане.
Зажди.
Поміркуй чітко.
Я не хочу, щоб ти постраждав.
- Поспілкуймося. - Добре.
Ось, я маю чим поділитися.
Посидь зі мною.
Цей дефіцитний шматочок мені подарувала сусідка.
Потайки, на день народження.
Кусник швейцарського шоколаду.
Половина тобі, половина мені.
За кінець нацистського кошмару та їхньої безглуздої безнадійної війни.
За кінець кінця кінця.
За дзвони, дзвони всіх церков.
Усі дзвони Парижа, що дзвонитимуть у день нашого звільнення.
За дзвони.
Дякувати Богу.
Жаль, що не можу запропонувати більше, ніж шоколад,
але все, що залишилося, – кілька клаптів тканини.
Вибач. Я дуже хотів допомогти.
Може, я сьогодні візьму в Лелона трохи тканини.
КОНЦЕНТРАЦІЙНИЙ ТАБІР «РАВЕНСБРЮК»
Встати зможеш?
- Так! - То вставай! Ворушися!
- Пішла! - Ногу підвернула.
Пішла!
ШТАБ-КВАРТИРА НАЦИСТСЬКОЇ РОЗВІДКИ БЕРЛІН, НІМЕЧЧИНА
Так.
Фрау Шанель і барон Фауфреланд.
Так.
Як чарівно знову вас бачити, мадемуазель.
- Бароне, можете йти. - Гер...
- я б воліла... - Так, так.
- Можете йти. - Воля ваша.
Дозволите взяти?
Я тріумфую, що ви прийшли до мене з візитом, мадемуазель.
Це правильне слово? Ви б так сказали, чи «тріумфую» – сухо і формально?
Дещо формально.
А я маю вам щось показати.
Бачите?
Вашу книжкову шафу?
Там заховане щось фантастичне.
Спитайте, що це. Не соромтеся.
- Спитати... - Так, фантастичне.
Позбавлена вікон, звуконепроникна камера для допитів.
Сам спроєктував.
Правда ж, ви не здогадувалися?
Що вона там?
А цей стіл? Що про нього скажете?
Його я теж моделював сам. Ми з вами – модельєри, так?
За ним теж щось заховане?
Він оснащений кулеметами тут і тут,
з яких я можу стріляти доторком цієї кнопки.
Його зробили два дні тому.
Показати, як вони стріляють?
- Стріляють? - Так.
А ви не знищите кабінет?
Та, відремонтують.
У когось із вашого світу є щось подібне?
- Мого світу? - Ну, знаєте,
багатих, відомих і вродливих, як ви?
- Мсьє, я думаю, що ні. -«Мсьє».
Годі мене так називати.
Називайте мене Вальтером. Чи ще краще – бригадефюрером.
Бригадефюрер.
Я хочу, щоб ви були в безпеці тут, у Берліні, зі мною.
Можемо виявляти взаємну прихильність одне до одного.
Уявіть нас у парі на абендґезельшафт.
- Що? На чому... - На суаре.
Але я маю повертатися в Париж.
- Треба вертатися. - Викликаєте бажання зробити вам боляче.
- Вальтере... - Життя в Парижі скоро стане жахливим.
Лише зі мною тут, у Берліні, ти будеш у безпеці.
Я не можу покинути Париж.
Чому ти вагаєшся?
Бо в Парижі все моє життя. Дім, робота – життя.
Життя? Це через Шпаца?
Бо ти ж знаєш, то не насправді. Звабити тебе було його завданням.
- Завданням? - Так.
Я відправив його у Францію залицятися до елітних фрау Парижа,
витягувати секрети й розвіддані.
Але я не знаю нічого цінного.
А знаєш, що він щасливо одружений тут, у Берліні?
Він одружений?
А ще чи знаєш, що ти була
для нього однією з восьми жінок?
Бригадефюрер, ви маєте провести інструктаж.
Так. Хай приходять.
Обіцяю провести цю нараду якомога швидше,
і ми продовжимо розмову про планування спільного майбутнього.
Прошу.
Виведи мене звідси.
Хіба Шелленберґ не наказав тобі залишитися?
Нарешті я знаю, що робити.
Звязатися з Реверді.
- Далі. - Прізвище?
Добре. По буквах.
Прізвище?
- Прізвище? - Прізвище?
Діор.
По буквах.
- Д-І-О-Р. - Прізвище?
Імя?
Катрін.
Іди...
Прізвище?
Я можу тобі декого здати, але я маю знати, чи його арешт гарантує,
що я не потраплю в список.
Гарантувати я не можу.
Наскільки велике цабе?
Ганс фон Дінклаґе.
Шпац?
Він підпорядковується безпосередньо Берліну, Вальтеру Шелленберґу.
Ми вже кілька місяців його шукаємо, щоб заарештувати.
Якщо приведеш нас до Шпаца, це тобі неабияк допоможе.
А ще ти маєш захистити барона де Вофрелана від арешту.
Я думав, він з нацистами мав справу лише для того,
- щоб допомогти твоєму небожу. - Урятував йому життя. Я боржниця.
Зроблю, що зможу.
Де зараз Шпац?
Переховується. Але я його знайду.
А коли знайду, повідомлю.
Крістіане, коханий, не треба.
Якщо Лелон дізнається, твоїй карєрі настане кінець.
Ти ж знаєш, знайти роботу нелегко.
Я не маю вибору.
Я почекаю допізна, коли в будинку нікого не буде.
Будь обережний.
До завтра.
- Я пройдуся з тобою. - Ходімо разом.
До завтра?
Крістіан.
Ти сьогодні працюєш?
Вибачте. Я не знав, що ви тут.
Я наглядаю за ательє.
Боюся, що сюди залізуть і вкрадуть той жалюгідний мізер, що ми маємо.
Вибачте, я...
Мені треба обміняти на щось Катрін.
Тому я взяв вашу тканину.
Хвилинку.
Крістіане, візьми ще й цю. Вона має певну цінність.
Знайди сестру, а потім повертайся
і поверни Дому Лелон колишній успіх.
Удачі.
Реверді не дасть включити нас у список, якщо здамо йому Шпаца.
А він дотримає слова?
Так.
Знайдеш Шпаца?
Можу передати йому звістку.
Скажи, що я хочу зустрітися.
Хай зі мною сконтактується.
Це Крістіан Діор.
Ви вже поговорили з Францом?
Не повертайтеся, поки ми вас не викличемо.
Пишіть адресу.
Небезпечно. У місто от-от увірвуться загарбники.
- Гроші є? - Я зможу заплатити.
Якщо буде якась інформація, ми звяжемося.
Антоне.
Цей хлопець
прийде до вас додому і скаже, де зустрінемося.
Приходьте самі. Без нікого.
Хочете знати, де ваша сестра?
Ви просите про неможливе. Але я зроблю, що в моїх силах.
Ми хочемо допомогти. Вам і Катрін.
Гроші не забудьте.
Це принесли для вас.
Дякую, мадам Доманже.
- Прошу. - Дякую.
Монастир Благовіщення. Чекаю на тебе. Мсьє Ланґ.
Мсьє Ланґ тут?
Так. Заходьте.
ЧЕСТЬ І БАТЬКІВЩИНА
Мадрид – катастрофа.
Справді.
Ельза.
Я з першого погляду зрозумів, що їй не можна довіряти.
- Ти мене покинув напризволяще. - Ні. Я не кидав.
Я чекав на тебе біля того готелю в Мадриді, надіявся побачити.
А побачив тільки спецзагони Британії, які штурмували готель.
І злякався, що шукають мене. А якби мене схопили...
- тобі було б гірше. - Але ти вислизнув. І сидиш тут.
Так. Поки що.
Ти мене покинув.
Я не мав вибору.
Коко.
Ти мене покинув.
Простиш?
- Хто це? - Тебе Франц прислав?
Так. Ви маєте піти сюди. Підете?
О котрій?
21:00. Я маю принести відповідь. Підете?
Так. Скажи їм: «Так».
Що «так»?
- І гроші принесете? - Так. Іди. Скажи, що я буду.
Що «так»?
Тобі не можна виходити. Сьогодні ввечері місто буде у вогні.
Крістіане, цим людям не можна довіряти. Їм потрібні лише твої гроші.
От і все. Вони тебе пограбують чи ще гірше.
Ерве, це ти мені сказав когось підкупити.
- А тепер інших варіантів нема. - Добре. Я піду з тобою.
Так діло не піде.
Яка там адреса?
Чекають, що я прийду сам.
Я питаю, яка адреса?
Ми не віримо жодному їхньому слову.
- Чекають, що я прийду сам. - Я знаю, як діяти в цій ситуації.
Тебе чекають самого з грішми. Не будь дурний.
Я вмію розмовляти з такими людьми. Яка там адреса?
Я знаю, де це.
Тебе запросто пограбують, ніхто й не почує.
У нас мало часу. Сьогодні ввечері я їду з Парижа.
Їдь зі мною.
Сьогодні ввечері?
У мене є дозвіл. Тобі теж можу зробити. І організувати виїзд з Франції.
Куди?
Туди, де безпечно, Коко. Їдь зі мною.
А куди поїдемо?
Скажу, коли будемо за межами Франції.
Ні, скажи. Скажи зараз. Скажи...
Не довіряєш?
Не дуже.
Коко.
Збери найнеобхідніші речі і повертайся якнайшвидше.
- Будь ласка, не їдь без мене. - Не поїду.
Ходімо.
- Ви обіцяли, що прийдете сам. - Я йду звідси.
Ні, будь ласка.
Ви порушили домовленість. Хто це такий?
А ти що за хрін?
За нього не турбуйтеся. Прошу вас.
Перестань. Годі.
Дивіться.
Мені є чим заплатити.
Де гроші? Що це?
Це найтонший шовк. Він цінніший за франки.
Це розіграш? Де гроші, я питаю?
- Є гроші, то показуй. - Трохи є. Я маю трохи грошей,
але ця тканина – з Дому Лелон, і це...
Вона цінніша, ніж золото.
Прошу тебе, Франц. Скажи йому. Візьми шовк. І підемо.
А якщо захочете мати більше, я вам дістану.
Мсьє Діор, вашу сестру бачили в Равенсбрюку.
Це місто?
Трудовий табір на півночі Берліна.
Там жінки й політвязні. Жахливі умови.
Концентраційний табір.
Трудовий табір, не табір смерті.
А це точно? Є підтвердження?
Звязковий сказав, що оформляв там Катрін Діор.
- Оформляв? - Так, більше я нічого не знаю.
Ти сказав: «Оформляв».
Цей код означає варварське ставлення до полонених після прибуття.
Деяких оформляють одразу в могилу.
А Катрін ще жива?
Я не знаю.
А скільки коштує дізнатися?
Хай там яка ціна, я не заперечую. Я... Назвіть...
Назвіть ціну. Будь ласка, скажіть мені. Скільки?
Грошей потрібно набагато більше.
Мені шкода, Крістіане. Вибачте.
Скажи, Франц, що ти зробив для Рейху, щоб вижити?
Те-се.
А ти?
- Не треба. Перестань. Просто... - А що я? Я не був у Рейху.
Я не зрадив своєї країни.
Як ти пережив окупацію, га?
Я француз. Я чотири роки боровся, гнида.
Стійте. Ми підемо.
- Не треба. - Ерве.
- Застрель мене. - Ерве.
Обидва тут ляжемо.
Ні!
Цей гівнюк не збирався її повертати.
Він нам помагав!
Їй кінець. Ти чув, що він сказав? Ти чув? Їй кінець.
Вона в трудовому таборі в нацистській Німеччині. Не повернеться.
Франц хотів допомогти вам!
Франц хотів допомогти.
- Уперед. - Готові.
Мені є про що шкодувати.
І мені. Нам усім є.
Але треба рухатися далі.
Цей гівнюк не збирався її повертати.
Він нам помагав!
Їй кінець. Ти чув, що він сказав?
Ти чув? Їй кінець.
Вона в трудовому таборі в нацистській Німеччині. Не повернеться.
Не знаю, як тобі вдається. Ти вправніша в цьому, ніж я.
Вправніша?
Щоб обрати шлях уперед, треба інший шлях залишити позаду.
Хай живе Франція!
І хай живе Коко, мій дорогий бароне.
Алло.
Його тут немає.
Це неможливо. Мусить бути там.
Тут пусто. Я ж сказав, його нема. Більше я тебе не захищатиму.
А в черниць ти спитав? Він чекає на мене. Обіцяв чекати.
Вибач, люба. Твоє імя – у списку.
Тепер тебе мусять заарештувати.
Пєр, чекай! Чекай...
Реверді приїде по наші душі?
Шпац утік без мене.
Треба йти.
Він обіцяв дочекатися.
- Піджену машину. - Він мене зрадив.
Ти ж його здала.
Повірити не можу. Я справді покину Париж.
Боже... Мій бутик. Моя репутація.
Життя важливіше.
Якщо я поїду, то цілковито визнаю свою вину.
Збирай валізу. Зустрінемося на вулиці за готелем.
Коко, будь ласка.
Так, добре. Я зберуся.
Коли на початку війни мого батька заарештували,
я бігав і шукав його скрізь.
Мене охопило якесь божевілля.
Я все-таки спробую її врятувати.
А це ще хто?
- Крістіане. - Крістобаль.
Я все думав, які в нас є варіанти.
Намагався звязатися з Коко Шанель.
Її небіж був у війську.
Його схопили, а потім чотири роки утримували в німецькій тюрмі.
Я не розумію.
Шанель має звязки з нацистами.
І вона скористалася ними, щоб визволити небожа.
- Так? - Можна від вас подзвонити?
- Так. - Дякую.
Ти її знаєш. Ти в неї працював.
Вона мене ненавидить. Зневажає.
Зустрінься з нею.
Вона живе в «Рітці». Я їй подзвоню.
Я тебе прошу.
Алло.
Коко, ти вже мала прийти. Іди звідти негайно.
Так, я зібрала речі. Я йду. За готелем.
Так. Прошу, поквапся.
Мерсі.
ЄВРЕЯМ ВХІД ЗАБОРОНЕНО
Портьє не відповідає. Господи.
У цьому місті сьогодні панує повний хаос.
Я сам сходжу в готель. Не можу сидіти склавши руки, якщо є шанс.
Краще хай іде сам.
Єдина надія – поговорити з нею віч-на-віч.
Будь обережний. На вулицях небезпечно.
Я дзвонитиму.
- Дякую. - Скажу їй, що ти прийдеш.
Коко, це Крістобаль.
Господи.
Барон де Вофрелан? Вас заарештовано як ворога Франції.
Ви все неправильно зрозуміли. Я на вашому боці.
Я нічого не зробив!
- Пристрелимо тебе на місці. - Благаю.
- Убий гівнюка. - Це помилка.
Я знаю Пєра Реверді! Я його знаю.
Будь ласка, не треба!
Прошу вас. Не треба. Ні!
ГОТЕЛЬ «РІТЦ»
Це Крістіан Діор.
Так. Я чула, що ви прийдете.
Вибачте, що я без попередження,
але мені дуже потрібна ваша допомога. Я заберу кілька хвилин, не більше.
Мою сестру Катрін заарештували нацисти. Забрали в Равенсбрюк.
Будь ласка. Моя сестра, Катрін... Вона добра, лагідна.
Мені треба якось її звідти витягти.
Вона там не виживе.
Я знаю, що вам хтось допоміг
витягти небожа, якась людина, що має звязки з нацистами.
Хто вам сказав?
Можете з ними поговорити? Прошу вас.
Не можу.
Прошу, простіть мені.
Чому ви не хочете допомогти?
Ви повинні зрозуміти – це неможливо.
Чоловік, який сприяв порятунку мого небожа, зник.
Нам залишається тільки рятувати себе самих.
Не жертвуйте собою заради відданості, мсьє Діор.
Це дорога в нікуди.
Я не допоможу ні вам, ні сестрі.
Знайдіть собі кращу мрію.
Здійсненну.
Якби не твоя інформація про його тісний звязок з Шелленберґом,
він би втік від нас.
Тому тепер я накажу Опору прибрати твоє імя зі списку.
Моя порада, Коко: розкажи всім, що радієш перемозі союзників.
Це новий початок.
Нехай ми завтра почуємо дзвони в усьому Парижі.
Дуже надіюся, що нарешті так і буде.
Добраніч.
Хай живе Франція!
КОНЦЕНТРАЦІЙНИЙ ТАБІР РАВЕНСБРЮК
Ворушися! Хто впав, той труп!
ШАНЕЛЬ
Браво! Дякую.
Ми вас любимо!
Для ваших дівчат і дружин! Так. Франція вас любить!
Ласкаво просимо.
Франція вас любить!
Переклад субтитрів: Олена Любенко