INSPIRERT AV VIRKELIGE HENDELSER
Det er ham for meg Og meg for ham
Han sa meg det
Lovet meg livet ut
Og hver gang når jeg ser ham
Føler jeg det i meg
Mitt bankende hjerte
Bravo!
Mine kjære venner, det er en ære å få være her i kveld.
Vi har så mye å feire.
Men vi har også stor sorg.
Jeg vil be dere hjelpe meg med noe.
Den neste sangen er tilegnet de som har mistet noen i krigen.
Hvis du sørger over noen du hadde kjær, vennligst reis deg.
Christian.
Nei, jeg kan ikke.
- For Catherine. - Jeg sørger ikke.
Catherine kommer hjem.
Så gjør det for meg. For faren min.
Stå sammen med meg.
Vi hadde hverandre kjær
Som elskede gjør
Og så en dag forlot du meg
Jeg har vært knust siden da
Jeg ser deg over hele himmelen
Jeg ser deg overalt på jorden
Du er min glede og min sol
Min natt, min dag, min klare morgen
Du er overalt For du er i mitt hjerte
Du er overalt For du er min lykke
Alt jeg har rundt meg
Og for meg er det
Vidunderlig
Christian. Jacques.
Georges.
- Enda mer elegant enn vanlig. - Jeg er så glad for å se deg.
- Georges. - Jeg elsket bidragene dine
til Théâtre de la Mode.
- Så pent sagt. - Virkelig slående.
Du brakte storheten tilbake til Paris-couturen.
Georges, du smigrer.
Jeg har en baktanke.
Jeg leter etter... Sigarett?
- Nei takk. - Nei.
Jeg er på jakt etter en designer som kan ta over etter meg ved Philippe & Gaston.
Boussac har forfremmet meg.
Kjenner du noen?
Hvordan kan du prate forretninger
etter en slik omveltende opptreden av mademoiselle Piaf?
- Tar du aldri pause? - Boussac sover ikke, og ikke jeg heller.
- Virker slitsomt. - Det er det.
Og nå leter jeg etter min egen etterfølger.
- Har Balmain virkelig sluttet? - Han skal åpne et eget motehus.
Så nå har Lelong gitt meg jobben med å finne noen som kan erstatte ham.
Skjebnen har gitt oss samme oppgave.
Virkelig.
Så hvis jeg intervjuer en designer som ikke helt passer med vår estetikk,
men kanskje kan passe hos dere, skal du få beskjed.
Ja, gjerne.
Men den rette personen kan være han i speilet.
Nei, jeg trives svært godt hos Lelong.
Greit nok.
Tante, jeg elsker overnattinger.
Jeg også.
Visste du at jeg aldri hadde overnattinger som barn?
- Aldri? - Nei, aldri.
Hvorfor det?
Jeg var bare litt eldre enn deg og helt alene.
Jeg måtte ordne alt selv.
Det er skummelt.
- Du skal aldri være alene, Gabrielle. - Lover du det?
Ja.
For du har meg og faren din til å passe på deg.
Og monsieur Claude.
Ja.
Og monsieur Claude.
Du ber meg alltid være direkte.
Ja, direkte er best.
André.
Sykdommen er alvorlig og blir bare verre.
Det kan ikke stemme. Han gjør alt du sier.
Han hviler. Og han skal hvile mer.
Jeg skal kjøpe en eiendom med masse lys og ro. Vi skriver kontrakt i ettermiddag.
Tuberkulose er vanskelig å behandle.
Men jeg har en kollega i Danmark
som utvikler en eksperimentell behandling som har en viss virkning.
Da skal André ha den.
Hva skal vi si til Gabrielle?
At du blir bedre.
Monsieur Lelong vil intervjue flere designere.
- Ikke nå. - Første intervju er om en time.
Med en ung italiensk skredder ved navn Pietro. Nyinnflyttet.
Du er nådeløs. Dagen løper fra meg. Jeg må jobbe. Designe.
Så madame Zehnacker, du må ta deg av denne...
- Denne italieneren, hva han nå het. - Han har endret navnet til Pierre.
Hva? Nei, vi kan ikke erstatte en Pierre med en annen.
Så bruk etternavnet hans. Cardin.
Og han er dyktig.
Så ansett ham.
En time.
Jeg kan tegne mer enn hatter og aftenkjoler.
- Monsieur Pierre Cardin. - Er det ikke litt erotisk?
Og en råskap.
Ja. Og si meg, Cardin, har du designet, klippet og sydd denne blazeren?
Monsieur. Jeg har sydd siden jeg var sju.
Jeg er flinkere til det enn jeg er til å puste.
Ansett meg, så skal jeg skape flottere couture enn du noen gang kunne drømt om.
Nei!
Sjekk sømmene, linjen.
Det er det jeg lever for.
Er du alltid så oppspilt?
Monsieur Dior, har du et øyeblikk?
Ja.
Vil jeg egentlig vite hva som foregår her?
Det er opp til deg.
Monsieur Cardin, du er svært underholdende.
Vi tar en avgjørelse ganske snart.
Det var hyggelig å treffe deg, og talentet ditt.
Fikk jeg jobben?
Jeg har ikke sett monsieur Dior le på flere måneder. Ta på deg buksene.
Ja.
Jeg ble oppringt av Georges Vigouroux.
Georges. Ja, han trenger designere. Han spurte om jeg kjente noen.
Han spurte også om du hadde kontrakt hos meg.
Det har gått flere måneder, Christian. Du har ennå ikke skrevet under.
- Vil du ha bedre betingelser? Mer penger? - Nei, det er ikke det, monsieur.
Jeg holdt driften i gang under krigen, så vi kunne nå hit sammen.
Det er Catherine.
Hun kommer hjem.
Gjør hun?
For en lettelse. Hvorfor har du ikke sagt noe? Når?
Nei, jeg har ingen dato.
Men når hun kommer, må jeg ha tid til å hjelpe henne
på alle mulige måter.
Kom. La meg vise deg noe.
Se på alle bestillingene vi har fått.
Les her.
Jeg trenger kreativiteten og den elegante stilen din.
Jeg er takknemlig.
Vil du ha et råd? Det er best å ha mye å gjøre.
Ikke la årene gå mens man venter på svar.
- Hun kommer hjem. - Det kan du ikke vite.
Jeg mener ikke å være hard, og jeg sier ikke at du ikke skal ha håp,
men du vet det ikke sikkert.
Du har hatt kontrakten i fire og en halv måned.
Du må gi meg et svar, ellers må jeg gå videre til neste generasjon.
Du må skrive under.
Hva syns du, lille venn?
Det er det fineste huset jeg har sett.
Da kjøper jeg det.
Hallo, kjære dere!
Hallo!
Unnskyld at jeg er sen.
Gabrielle liker huset. Vi tar det.
Jeg beklager, men jeg snakket nettopp med selgerne.
Det har visst oppstått et lite problem med finansieringen fra den franske banken.
Umulig.
Franske myndigheter nekter å sende pengene dine ut av landet.
Tante Coco, ser du utsikten?
- Vi får be advokaten rydde opp. - Ja, ring advokaten min. René de Chambrun.
Han kan ordne med godkjenning fra banken i Zürich.
Det er ikke så lett å få kreditt.
Selgerne vurderer andre bud.
La meg få snakke med dem direkte.
Coco, det er ikke verdt det. Vi finner et annet hus.
Får vi ikke bo her?
- Hva skal til for å løse dette? - Hard valuta.
Kontanter.
Å selge nå er ikke bra for forretningene, Coco.
Dette handler ikke om forretninger. Det handler om livet.
Jeg sier dette som venn.
Markedet er for ustabilt.
André trenger huset for å bli bedre.
Jeg er advokaten din, og du betaler meg for å gi deg råd.
I dag skal du følge mine råd.
Selg det som trengs, René.
Jeg trenger kontanter, jeg trenger dette huset.
Beklager at jeg forstyrrer.
- Kan jeg få se på avisen når du er ferdig? - Selvsagt.
Madame, er alt i orden?
Disse leirene... Det de skriver om dem...
Datteren min er i en slik leir.
Men hun klarer seg. Det vet jeg.
Det gjør hun.
Når vi har handlet ferdig, tenkte jeg
vi kunne spise kake og drikke kamillete.
Men i helsike!
Mademoiselle, du har prøvd parfymen i fem minutter nå.
Du må kjøpe den eller gå.
Kan du slutte å sprute? Halve flasken er borte.
Og du sier du venter et dusin flasker til?
Denne uken. Og ytterligere fire dusin til min onkels butikk.
Jeg vet at det er mangel på No. 5.
Disse må være falske.
Jeg er sikker på at mademoiselle Chanel passer godt på.
at ingen produserer kopier.
Jeg kjøper alle de 60 flaskene.
Send dem til Hotel Beau Rivage.
- Alle sammen? - Ja, alle sammen.
- Og hvem skal regningen til? - Mademoiselle Coco Chanel.
- Coco... - Send dem umiddelbart. Jeg beholder denne.
Gabrielle.
Ikke begynn med dette nå.
Hvem produserer parfymen min, René?
Brødrene Wertheimer. De har en fabrikk i Hoboken i New Jersey.
Jeg prøver å finne ut hvordan de gjør det, men ingen tar telefonen.
Saksøk dem.
Ikke undervurder den franske hevntørsten.
De vil straffe alle som kan kobles til nazistene.
Det er bare løgner.
Du brukte raselovene for å avslutte partnerskapet med brødrene Wertheimer.
Det gikk ikke upåaktet hen.
Stikker du hodet frem nå, så hugger de det av.
Da ringer jeg Pierre Wertheimer selv.
Mademoiselle, ikke gjør noe overilt.
La meg ta meg av det.
André er ikke frisk. Vær sammen med ham og niesen din.
Du har rett.
Jeg trenger ikke flere problemer. Jeg er trett.
Lov meg at du følger rådet mitt.
Folk ser brødrene Wertheimer som helter.
Og meg?
Du skal ikke bli sett i det hele tatt!
Og jeg solgte ikke aksjene, slik du ba om. Det er bare dumt.
Hallo?
Henri? Nå spør jeg deg om noe, og jeg vil ha et ærlig svar.
Har du produsert No. 5 de siste to årene?
Nei. Jeg har prøvd å dyrke blomster til den, men krigen...
Jeg vil bare vite om du har produsert eller tappet No. 5 på flasker.
Nei.
Og likevel fant jeg 60 flasker til salgs her i Sveits.
Det er brødrene Wertheimer.
De produserer parfymen min i Hoboken.
Jeg sender dem til deg.
Jeg vil vite hvilken oppskrift de bruker. Det kan du vel finne ut?
Ja. Men 60 flasker...
Vær forsiktig med frakten. De er verd en liten formue.
Christian. Jeg er litt bedugget, men...
- Jeg må være ærlig. - Å nei.
Du har gjort en grov feil, det skal du vite.
- Jeg gjør feil ustanselig. - Ja.
Jeg gjorde en nå nettopp. Jeg ga deg påfyll.
- Vi kommer oss aldri etter dette. - Nei, nei.
Da du avviste meg da jeg ville starte et motehus sammen med deg.
Men nå kan jeg avsløre at jeg har skaffet 100 000 franc.
- Ja. - Skål for deg.
- Jeg hørte at en kvinne ga deg pengene. - Har du gått over til den andre siden?
Nei, din tøs! Hvem er det?
Moren hans.
Nei.
- Penger er penger. - Å nei.
Moren din vil sikkert slippe å vite at hennes lille Pierre godter seg.
Det ville jeg aldri gjort. Bare hvis Lelong var her.
Da ville jeg gnidd det i det tykke ansiktet hans.
Så flott, Pierre.
Det er virkelig noe. Virkelig.
Noe? Du er alltid så ordknapp, kjære Christian.
- Syns du ikke jeg fortjener det? - Ordknapp? Jeg...
Du er så god, så lur, så fanget.
Ikke bli hos Lelong.
Hvem syns det er en god idé at min Christian fortsetter for den sjarlatanen
- så lenge han lever? - Pierre...
Jeg vil ikke at du skal tyne bort og la ham stjele talentet ditt.
Ikke noe stygt om sjefen din, Mr. Boussac, kongen av bomull, men merk mine ord.
Pierre Balmain blir snart kongen av couture!
Jeg må bare pisse først.
Det er sant.
Er det noen du har kritisert eller avvist i intervjuene,
du tror kan overta min stilling som leder for Philippe & Gaston?
Det er en svært begavet ung mann.
Svært livlig.
Lelong vil ikke ha ham.
Ansett ham!
Hva heter han?
Pietro. Men vi ba ham endre det til...
Pierre.
Nei, nei, nei.
Nei, det er bare plass til én Pierre.
Og har Lelong gitt deg en frist for å skrive under?
Jeg sa at jeg skal fortsette, men at jeg må få slutte hvis hun trenger meg.
Christian.
Hvis hvem trenger deg?
Catherine. Når hun kommer hjem.
Christian.
Det har gått for lang tid siden hun ble tatt...
Vi har alle mistet deler av hjertet i denne forbannede krigen.
- Det må vi akseptere. - Det kan dere si
om dere selv, men dere våger ikke å si det om meg.
Dere våger ikke.
- Du må leve ditt eget liv. - Det er mitt liv.
Hallo?
Ja, et øyeblikk. Han er her.
Faren din.
Pappa?
Ja.
Hva?
Når?
Er du sikker?
Jeg kommer i morgen.
Noe har skjedd.
De har funnet henne.
Funnet hvem?
Catherine.
André.
Hva skjer der inne?
Går det bra?
Det roer seg.
Jeg ringer etter dr. Weber.
- Det er ikke så ille som det høres ut. - Jeg spør ikke.
- Jeg vet jeg skal hvile, men... - Dr. Weber får avgjøre hva som er best.
Jeg skal sørge for at han kommer til lunsj.
- Når får du nøklene til huset ditt? - Huset vårt.
Snart. Jeg venter bare på noen penger.
Jeg glemte å si det.
Sjåføren sa han ikke hadde fått lønn.
Sa han det til deg?
- Han kan vente. - Coco, har du betalt ham i det hele tatt?
Selvsagt. Han har jobbet i mange måneder.
Jeg har bare ikke hatt penger de siste ukene.
- Der er dere. - Den gode legen. Kom og sett deg.
Når kommer dr. Lehmann for å behandle André?
Dessverre er han ikke interessert i å reise til Sveits.
Forklarte du hvem jeg er og hva jeg vil betale?
Ja da.
De gode nyhetene er at han er i Paris
og tar gjerne imot André der.
- Jeg reiser ikke fra deg. - Lehmann er vårt beste alternativ?
Han er eneste alternativ.
André, jeg ville reist til Paris.
Da skal han det.
Du skal ikke tenke på meg.
Hun ble funnet alene til fots i nærheten av Dresden.
Hun rømte fra en dødsmarsj fra en leir til en annen.
Ble funnet av allierte soldater.
Etter planen skal hun komme om et par dager. Men...
Hva er det?
Det franske departementet sa...
...at mange dør mens de venter.
Jeg vil at du skal møte henne. Jeg tror ikke hjertet mitt ville tålt det hvis...
Hun har klart seg så langt, da klarer hun den siste biten.
Du må ta med blomster.
Jeg har hørt at folk har med syriner til sine kjære.
Jeg skal ta med blomster.
Og jeg skal lage det beste hun vet å spise.
Christian...
Du hadde rett hele tiden.
Du holdt liv i håpet, mens mitt døde.
Mine damer og herrer, gå til øverste etasje.
Og vennligst hold dere i ro.
Mine damer og herrer, de kommer om ti minutter.
Ti minutter.
Fortsett videre.
Auschwitz.
- Navn? - Catherine Dior. D-I-O-R.
- Ta det rolig. - Catherine er søsteren min.
Hun ble funnet i nærheten av Dresden. Hun var i Ravensbrück.
Gi plass.
Ja, jeg har navnet her. De er på vei. Vent på siden her.
Ja, fortsett fremover.
Beatrice! Beatrice Fuzet!
- Catherine Dior! - Dubois!
- Sylvie! - Alle må stå i ro.
Jean Dubois!
Catherine!
- Jeg ser ham. - Ta det rolig.
Beatrice Fuzet!
Er det flere passasjerer?
Beklager, sir. Togene er tomme nå. Alle har kommet.
Min søster var på toget. Hvorfor er hun ikke her?
Jeg beklager, men noen overlevde ikke reisen.
Vi mistet en god del. De døde ligger her.
- Sir, vennligst vent til alle har gått. - Søsteren min er ikke her.
- Hun skulle vært her. Hun kom med toget. - Det er umulig å vite hvor alle er.
Min dypeste medfølelse, sir.
Hvis du hadde hatt lyst til å bli med til Paris, ville du reist.
- Iblant, vennen min, går det bare ikke. - Men hvis du hadde vært glad i oss...
- Jeg er glad i dere. - Nei, det er du ikke.
Gabrielle, ikke si sånt.
Jeg tror deg ikke.
Monsieur Claude tror deg heller ikke. Han vil at du skal være med.
Monsieur Claude er et kosedyr. Han har ingen vilje.
Jeg kan ikke bli med. Menneskene i Paris vil ikke ha meg der.
Du må love å ringe hvis du trenger noe.
Du må bare passe på deg selv.
Vær snill. Da blir det lettere for pappa å bli frisk.
- Er du her når vi kommer tilbake? - Hvor skal jeg ellers være?
- Jeg er glad i deg. - Jeg er glad i deg.
Gå nå.
- Er alle parfymeflaskene der? - Ja, 59 flasker. Én knuste underveis.
Betalte jeg for den?
Nei, mademoiselle. Den er strøket av regningen.
Kjør dem til godstoget som går om en time.
Et bud venter og skal levere dem hos Henri i Sør-Frankrike.
Vær forsiktig. Du vet hvor verdifulle de er.
Har du et øyeblikk?
Det er to måneder siden jeg fikk lønn.
Det skal vi ordne. Lås bagasjerommet.
Når?
Unnskyld meg?
Hvis du har råd til dette, kan du vel gi meg lønn?
Du vil bli vurdert.
Å nei. Gabrielles bamse.
- Har vi tid til å kjøre etter dem? - Jeg tror ikke det. Det er feil retning.
Vi rekker det.
Mademoiselle, jeg tror du må bli igjen her.
- Jeg må kjøre fort. - Ti stille, og kjør.
Hvordan kunne du la dette skje? Du har kjørt meg rundt i Sveits i åtte måneder.
Skulle tro du kjente motoren nå.
Nå får ikke Gabrielle monsieur Claude.
Hvordan skal du få levert parfymen på toget?
Hallo? Hallo, der. Vi har fått motorstopp.
Kan dere mer om bilmotorer enn Conrad her?
Bare gjør som de sier.
- Ikke la dem ta bilen. - Ned på kne!
- Stopp, mademoiselle! - Ikke la dem ta bilen!
Vent! Nei, ikke skyt.
- Vær så snill. Ikke skyt. - Ikke skyt.
- Hun skulle ikke ha vært med. - Men det er hun.
- Kjenner du dem? - Ikke skyt, sier jeg.
Han reddet livet ditt, mademoiselle. Vi drar.
Jeg er lei for det. Jeg sa jo at jeg trengte penger til å betale gjeld.
Det er bare forfalskninger. De stinker.
Bare la kona di stinke!
Du skulle ha betalt meg.
Lille taper.
Vær så snill!
Å, Gud.
Vær så snill!
Vær så snill! Ser dere meg ikke?
Hva?
Louis, hvem er det?
Herregud, mademoiselle.
Hva har skjedd? Er du uskadd?
Det går bra. Motorhavari.
Coco.
Å, René.
Når kom du?
André ba meg passe på at du holdt deg unna trøbbel.
Jeg kom visst for sent.
- La meg hjelpe. - Nei, ikke rør meg.
Coco, vi trenger mer bevis mot brødrene Wertheimer.
Foreløpig kan vi ikke vinne denne kampen.
Jeg vil ikke ha en kamp.
Du kan ikke saksøke jøder.
Jeg vil ha full krig.
Saksøk dem.
Catherine kommer ikke hjem.
Forstår du det?
Du tok feil.
Hun kommer.
Men hun er ikke svaret.
Toget kom. Og hun var ikke med.
Christian, dette er sannheten.
Første gang jeg rørte ved hånden din, så jeg en hage.
En verden dekket av blomster. Overgrodd.
Jeg har noe til deg.
Hva er det?
Pass på den, så kommer Catherine tilbake.
Slutt å si det!
Jeg må slutte å tenke det.
Hun er borte. Hun kommer ikke hjem.
Det er fremtiden min.
Christian, jeg er bare budbærer.
Og jeg sier deg hva som venter.
Farvel, madame.
Georges, det er Christian.
Jeg har tenkt.
Så Boussac vil ha meg som leder for Philippe & Gaston?
Jeg vil snakke om det.
Ring ham. Avtal et møte.
Takk, Georges.
For 25 år siden startet jeg en revolusjon da jeg begynte med farget bomull.
MARCEL BOUSSAC TEKSTILPRODUSENT
Jeg utnyttet mulighetene.
FRANKRIKES RIKESTE MANN
De sluttet å kalle meg Marcel Boussac.
Jeg ble Bomullskongen.
Interesse, lidenskap, risiko. Det er der alt begynner.
Man må ha egne ideer.
Noe tyskerne aldri forsto.
De tok bare alt og lot som det alltid hadde tilhørt dem.
Og det de ikke kunne stjele, ødela de.
Og det er ikke måten å gjøre forretninger på.
Jeg kan kanskje ikke skape kjoler...
...men jeg har alltid visst hvordan man tjener penger.
Vær så god.
Georges sier at du er den rette for meg.
Georges er snill.
Han bruker store ord.
Sier du er lovende og målbevisst.
Så du vil drive Philippe & Gaston?
- Nå? - Hvite syriner.
Det var det vi hadde med til de overlevende. Beklager.
Jeg hørte om det. De første som kom fra leirene.
Du sørger over noen?
Jeg spør meg selv...
Hvordan går vi videre?
Hvordan skal vi tilgi dem?
Og oss selv.
Menneskeheten.
Jeg sto der da de overlevende vaklet ut.
Og jeg tenkte...
"Det er umulig."
Håpløsheten i blikkene deres.
Vi følte det alle sammen.
Og nå sprer det seg til gatene. Det kveler alt,
og snart er det overalt.
Jeg vet hva krig er, monsieur Dior.
Men hva vil du vi skal gjøre med det?
Mitt eget motehus.
Unnskyld?
Jeg vil ha mitt eget motehus.
Ditt eget motehus?
Det er bare slik jeg kan gjøre denne hjertesorgen om til...
Et gjensyn med gleden.
Det er mitt forslag.
Folk må få føle igjen. De må få drømme.
De må få leve igjen.
Og vi kan skape en ny verden.
Vi kan gi dem en vakker hage.
Dette er kanskje noen små frø.
Jeg har aldri hørt noen snakke slik. Fortell mer.
Jacques, er du hjemme?
Jeg har spennende nyheter.
Christian? Takk og lov for at du er hjemme.
Jeg prøvde å få tak i deg.
Hun kom nettopp.
Jeg har ringt legen.
Tekst: Trine Haugen