INSPIRERAT AV VERKLIGA HÄNDELSER
Bravo!
Kära vänner, jag är hedrad över att få vara här med er i kväll.
Vi har mycket att fira.
Men också mycket att sörja.
Jag vill be er alla att hjälpa mig med en sak.
Nästa sång tillägnas dem som har mist nån i kriget.
Om ni sörjer en närstående, är ni snälla och reser er?
Christian.
Nej, jag kan inte.
- För Catherine. - Jag sörjer inte.
Catherine kommer hem igen.
Gör det för min skull då. För min far.
Stå upp med mig.
Christian. Jacques.
Georges.
Du ser mer strålande ut än nånsin.
Det gläder mig så att se er.
- Georges. - Jag beundrade ditt arbete
på Théâtre de la Mode, men har inte hunnit säga det.
- Så vänligt. - Helt fantastiskt.
Du har gjort Paris-couturen ärorik igen.
Georges, du smickrar för mycket.
Jag smickrar i ett syfte.
Jag är på jakt... Cigarett?
- Nej, tack. - Nej.
Jag är på jakt efter en ny designer som kan ta över min roll på Philippe & Gaston.
Boussac har befordrat mig till en chefsposition.
Känner ni kanske nån?
Georges, hur kan du prata affärer
efter ett så himmelskt framträdande av mademoiselle Piaf?
Vilar du aldrig, Georges?
Boussac sover inte, och således inte jag heller.
- Låter utmattande. - Det är det.
Och nu är jag på jakt efter min egen ersättare.
Är det sant att Balmain har slutat?
Nej, han ska öppna sitt eget hus,
så nu låter Lelong mig intervjua andra designers
för att ersätta honom.
Ödet har visst axlat oss med liknande uppgifter.
Sannerligen.
Så, medan jag intervjuar designers,
om en inte passar vår estetiska riktning, men kanske din, så hör jag av mig.
Ja, tack. Kasta mig en smula.
Men rätt person är kanske den du ser i spegeln.
Nej, jag trivs ypperligt på Lelong.
Låt gå.
LAUSANNE, SCHWEIZ
Faster, jag älskar övernattningar.
Jag också.
Vet du att jag aldrig hade övernattningar när jag var liten?
- Aldrig? - Nej, aldrig.
Varför inte?
Jag var knappt äldre än du är nu och helt ensam.
Jag fick göra allt själv.
Vad otäckt.
Du kommer aldrig bli ensam, Gabrielle.
Lovar du?
Ja.
För du har mig och din far som tar hand om dig.
Och monsieur Claude.
Ja.
Och monsieur Claude.
Mademoiselle, ni ber mig alltid vara rak.
Ja, det är bäst.
André,
ditt tillstånd är allvarligt och kommer bara att förvärras.
Omöjligt. Han följer alla dina direktiv.
Han vilar. Och mer vila blir det.
Jag ska köpa en ljus och rogivande fastighet.
Vi skriver på kontraktet i eftermiddag.
Tuberkulos är svårt att få bukt med.
Men jag har en kollega i Danmark
som utvecklar en experimentell behandling
som har haft en viss framgång.
Då måste André få den.
Vad ska vi säga till Gabrielle?
Att du är på bättringsvägen.
Monsieur Lelong vill att vi intervjuar fler designers i dag.
- Inte nu. - Och din första är om en timme
med en ung italiensk skräddare, Pietro, som just flyttat till Paris.
Du är skoningslös. Dagen flyr. Jag har arbete. Jag borde designa.
Så madame Zehnacker... Nej... Snälla, ta hand om den här...
...den här italienske vad han nu heter.
Hans namn är lätt att minnas. Han har ändrat det till Pierre.
Vad? Nej, vi kan inte ersätta en Pierre med en annan.
Kalla honom då vid hans efternamn, Cardin.
- Och jag tror han har talang. - Anställ honom då.
En timme.
Jag kan skapa mycket mer än hattar, kjolar och aftonklänningar.
Monsieur Pierre Cardin.
Det har väl en viss sexighet?
SKRÄDDARE
Och en "råhet"?
Ja. Och säg mig, mr Cardin, designade, skar och sydde ni denna kavaj?
Monsieur, jag har sytt sen jag var sju år.
Jag är mycket bättre på det än på att andas.
Anställ mig, så ska jag designa och sy finare couture än ni kunnat drömma om.
Nej!
Titta på sömmen, linjen.
Det är mitt skäl för att leva.
Är ni alltid så här exalterad?
Monsieur Dior, kan vi talas vid?
Ja, visst.
Vill jag ens veta vad som pågår här?
Det är upp till er.
Monsieur Cardin, ni är väldigt underhållande.
Vi kommer att fatta ett beslut inom kort.
Det var väldigt trevligt att träffa er och er talang.
Fick jag jobbet?
Det är första gången jag sett monsieur Dior skratta på månader.
Sätt på er byxorna igen.
Ja.
Jag blev uppringd i morse av Georges Vigouroux.
Georges. Ja, han söker designers och frågade om jag kände några.
Han frågade också om du hade skrivit kontrakt med mig.
Det har gått flera månader.
Du har ännu inte skrivit på mitt erbjudande.
Vill du ha bättre villkor? Mer pengar?
Nej. Det är inte det, monsieur.
Jag höll öppet under kriget
så att vi kunde nå den här stunden tillsammans.
Det är Catherine.
Hon kommer hem.
Gör hon?
Jag är så lättad. Varför sa du inget? När?
Nej, det finns inget exakt datum.
Men när hon gör det, kommer jag behöva tid för att hjälpa henne
på alla sätt jag kan.
Kom. Låt mig visa dig.
Titta på alla beställningar.
Läs.
Jag behöver din kreativitet och elegansen i din design.
Jag är tacksam.
Mitt råd? Det är bäst att hålla sig sysselsatt.
Låt inte åren rinna iväg i väntan på att det okända ska bli känt.
- Hon kommer tillbaka. - Det vet du inte.
Jag vill inte vara kall och jag säger inte att du inte ska ha hopp,
men du kan inte veta det.
Du har haft mitt kontrakt i fyra och en halv månader.
Du måste förbinda dig, annars måste jag gå vidare till nästa generation.
Du måste skriva på. Nu.
Vad tycker du, raring?
Det är det finaste hus jag nånsin sett.
Då köper jag det.
Hej, raringar.
Hej!
Förlåt att jag är sen.
Gabrielle godkänner huset. Vi tar det.
Förlåt, men jag talade just med säljarna.
Det har visst uppstått ett litet problem
med att få loss pengarna från din franska bank.
Omöjligt.
Den franska regeringen vägrar låta era tillgångar korsa gränsen.
Faster Coco, ser du utsikten?
- Vi ber din advokat lösa det. - Ja. Ring min advokat René de Chambrun.
Han kan skaffa ett skuldebrev från min bank i Zürich.
Kredit beviljas inte så lätt, min kära.
Säljarna överväger andra bud.
Låt mig tala med dem personligen.
Coco, det är inte värt stressen. Vi hittar ett annat hus.
Kan vi inte bo här?
Vad skulle lösa problemet?
Hårdvaluta.
Kan ni betala kontant?
Att sälja dina tillgångar nu vore inte bra för affärerna.
Det här är inget affärsbeslut. Det är ett livsbeslut.
Som din vän säger jag
att marknaden är för labil för kontantköp.
André behöver huset för att tillfriskna.
Och som din advokat betalar du mig för mina råd.
I dag betalar jag dig för att följa mitt.
Sälj det som behövs för att få fram pengarna.
Jag behöver kontanter. Jag behöver det här huset. Ordna det.
Ursäkta att jag stör, men får jag låna tidningen när ni är klar?
Självklart.
Madame, mår ni bra?
De här lägren...
Vad de säger om dem...
Min dotter är på ett läger.
Men hon kommer att klara sig. Det vet jag.
Det kommer hon.
När vi har shoppat klart tänkte jag
att vi kunde äta kaka och dricka lite kamomillte?
Herrejävlar!
Mademoiselle, ni har sprejat parfymen i fem minuter nu.
Ni måste köpa nåt eller gå.
Kan ni sluta spreja? Halva flaskan är tom.
Så ni sa att ni väntar ett dussin flaskor till?
Denna vecka. Och ytterligare fyra dussin levereras till min farbrors butik.
Jag vet att det är brist på No. 5.
De måste vara kopior.
Snälla. Mademoiselle Chanel driver säkert en välbevakad verksamhet
för att skydda mot kopior.
Jag köper alla 60 flaskorna.
Skicka dem till Hotel Beau Rivage.
- Allihop? - Ja, allihop.
Och vem ska jag skicka räkningen till?
Mademoiselle Coco Chanel.
Coco Cha...
Skicka dem genast. Jag behåller den här.
- Tack. - Ja.
Gabrielle.
Involvera dig inte i det här just nu.
Vem tillverkar min parfym, René?
Bröderna Wertheimer. De har öppnat fabrik i Hoboken i New Jersey.
Jag försöker få reda på hur de gör det, men de ringer inte tillbaka.
Stäm dem.
Underskatta inte den franska hämndtörsten.
De vill ha vedergällning mot alla med nazistkopplingar.
Alltihop är lögner.
Ditt försök att använda ariska lagar
för att bryta partnerskapet med Wertheimers gick inte obemärkt förbi.
Sticker du ut halsen just nu så får du den avskuren.
Då ringer jag Pierre Wertheimer själv.
Mademoiselle, gör inget överilat.
Låt mig sköta det.
André är inte vid god hälsa.
Umgås med honom och din fina brorsdotter.
Du har rätt.
Jag behöver inte fler problem. Jag är trött.
Lova att följa mitt råd den här gången.
Wertheimers är överlevare. De ses som hjältar.
Och jag?
Jag vill inte att du ska ses alls!
Och jag har inte sålt aktierna som du bad för det var dåraktigt.
Hallå?
Henri? Jag tänker ställa en fråga och behöver ett ärligt svar.
Har du tillverkat nån No. 5 de senaste två åren?
Det har inte varit möjligt.
Jag försökte odla blommorna, men kriget...
Jag behöver bara veta om du på nåt vis har tillverkat eller buteljerat nån No. 5.
Nej. Ingen alls.
Och ändå hittade jag 60 flaskor till salu här i Schweiz.
Det är Wertheimers.
På nåt vis tillverkar de min parfym i Hoboken.
Jag skickar dem till dig.
Jag vill veta vad de innehåller, vilken formel de använder.
Du kan väl urskilja det?
Ja. Men 60 flaskor...
Var försiktig med hur du skickar dem. Det är en nätt förmögenhet.
Christian,
jag kan vara en smula berusad, men...
- ...jag måste säga min sanning. - Åh, nej. Snälla.
Du gjorde en hemsk tabbe, och du måste få veta det.
- En tabbe? Jag gör tabbar jämt. - Ja.
Jag gjorde en nyss.
Jag fyllde på ditt glas.
Vi återhämtar oss aldrig. Det är...
- Exakt. - Nej, nej, nej,
för att du nobbade mig.
Jag vädjade om att du skulle starta ett modehus med mig.
Men nu kan jag meddela att jag just säkrat 100 000 franc.
- Ja. Ja. - Skål för dig.
Jag hörde att en kvinna i ditt liv gav dig pengarna.
Nej, du har väl inte bytt sida?
Nej, din slinka! Vem är det?
Hans mamma.
Nej.
- Pengar är pengar, senast jag kollade. - Åh, nej.
Din mamma skulle nog inte vilja veta
att hennes Pierre skryter.
Nej, det skulle jag aldrig göra, såvida inte Lelong var här.
Jag skulle gärna köra upp det i hans dumma, ärrade ansikte.
Jag är glad för din skull, Pierre.
Ja, det är verkligen fint. Verkligen.
Fint?
Du är alltid så fåordig, min kära Christian.
Är jag inte värd det?
Fåordig? Jag är...
Du är så präktig, så slug, så fast.
Stanna inte hos Lelong.
Vem tycker det är en bra idé för min Christian
att fortsätta arbeta för den bedragaren
- resten av sitt liv? - Pierre, kom...
Jag vill inte att du tynar bort
medan den där hemska kvacksalvaren stjäl din talang.
Och inget illa menat mot er chef, mr Boussac, bomullskungen, men tro mig.
Pierre Balmain blir snart kungen av couture!
Så fort jag har pissat.
Det påminner mig.
Nån du pissade på eller ratade i dina intervjuer
som du tror kan ta min tidigare tjänst och driva Philippe & Gaston?
Det finns en väldigt begåvad ung man, väldigt uppsluppen.
Lelong... vill inte ha honom.
Anställ honom omedelbart.
Vad heter han?
Pietro. Pietro, men vi bad honom ändra det...
...till Pierre.
Nej, nej, nej, nej, nej, nej, nej.
Nej. Det finns bara plats för en Pierre.
Så Lelong gav dig en tidsfrist?
Jag sa att jag fortsätter arbeta,
men att jag måste kunna sluta om hon behöver mig.
Christian.
Om vem behöver dig?
Catherine.
När hon kommer hem.
Christian.
Det har gått för lång tid nu sen hon greps och...
Vi har alla förlorat delar av våra hjärtan i det här jävla kriget.
- Vi måste acceptera det. - Säg ni det
om er själva, men våga inte säga det om mig.
Våga inte.
- Ditt liv måste fortfarande vara ditt. - Det är mitt.
Hallå?
Ja, ett ögonblick. Han är här.
Din far.
Pappa?
Ja.
Vad?
När?
Är du säker?
Jag kommer i morgon.
Det har hänt nåt.
De har hittat henne.
Hittat vem?
Catherine.
André?
Vad händer där inne?
Allt okej?
Det håller på att lugna sig.
Jag kallar hit dr Weber.
- Jag låter värre än jag känner mig. - Det var ingen fråga.
- Coco, jag vet att jag måste vila... - Vi låter dr Weber besluta
vad som är bäst för dig.
Jag ser till att han kommer hit till lunch i dag.
När får du nycklarna till ditt nya hus?
Vårt nya hus.
Snart. Jag väntar bara på pengar.
Det glömde jag nämna.
Din chaufför sa att han inte har fått betalt på ett tag.
Sa han det?
Han kan vänta.
Har du betalat honom alls?
Självklart. Han har kört mig i månader.
Jag har bara inte haft pengarna de senaste veckorna.
- Där är ni. - Den gode doktorn.
Sätt er.
Så, hur snart kommer dr Lehmann och behandlar André?
Dessvärre är han inte intresserad av att resa till Schweiz.
Sa ni vem som bad honom och vad jag betalar?
Ja.
Men den goda nyheten är att han för närvarande är i Paris
och gladeligen träffar och behandlar André där.
Jag lämnar dig inte.
Är Lehmann vårt bästa alternativ?
Ert enda alternativ.
André, vore det jag,
så skulle jag åka till Paris.
Då gör han det.
Du behöver inte oroa dig för mig.
Hon hittades ensam, runtirrande nära Dresden.
Hon flydde under en dödsmarsch från ett läger till ett annat.
Hon togs omhand av allierade styrkor.
Enligt schemat anländer hon om en dag eller två, men...
Vad är det?
Enligt myndigheterna...
...har många har dött under transporten.
Jag vill att du möter henne.
Mitt hjärta klarar det nog inte om hon...
Hon har överlevt så här länge. Hon klarar den här sista etappen.
Och du måste ta med blommor.
Jag har hört att folk tar med syrener till sina anhöriga som återvänder.
Jag ska ta med blommor.
Och jag ska laga hennes favoritkvällsmat.
Christian...
...du hade rätt hela den här tiden...
...som höll hoppet vid liv medan mitt dog.
Mesdames och messieurs, vänligen bege er upp till övre våningen.
Var snälla och håll er lugna.
Mina damer och herrar, de anländer om tio minuter.
Tio minuter.
Stig fram.
Auschwitz.
- Namn? - Catherine Dior, D-I-O-R.
Tålamod, gott folk.
Catherine är min syster.
Hon hittades nära Dresden. Hon var på Ravensbrück.
Blockera inte korridoren.
Ja, jag ser hennes namn.
De anländer nu. Ni måste vänta där borta.
Ja, fortsätt framåt.
Beatrice! Beatrice Fuzet!
- Catherine! Catherine Dior! - Dubois!
- Sylvie! Sylvie! - Håll er lugna, allihop.
Jean Dubois!
Catherine! Catherine!
Jag ser honom. Jag måste gå in.
Snälla, lugna er.
Beatrice! Beatrice Fuzet!
Finns det fler passagerare? Fler människor?
Tyvärr, sir, tågen är tomma nu. Alla har anlänt.
Min syster var på tåget. Varför är hon inte här?
Jag är hemskt ledsen, sir, men en del överlevde inte resan.
Vi miste ett antal. Kropparna ligger här.
Sir, snälla. Vänta tills alla har lastats av.
Min syster är inte här. Hon skulle vara här. Hon var på tåget.
Det är omöjligt att veta var alla är.
Jag beklagar er förlust, sir.
Men om du ville följa med oss till Paris, skulle du göra det.
Ibland är saker inte möjliga, raring.
Men om du älskade oss...
- Jag älskar er. - Nej, det gör du inte.
Gabrielle, säg aldrig så.
Jag tror dig inte.
Monsieur Claude tror dig inte heller. Han vill också att du följer med.
Monsieur Claude är ett mjukisdjur. Han vill ingenting.
Folk i Paris vill inte ha mig där. Det ville de kanske aldrig.
Lova att du ringer om du behöver nåt.
Ta bara hand om dig själv.
Var snäll. Det hjälper pappa att bli bättre.
- Är du här när vi kommer tillbaka? - Vart annars skulle jag åka?
- Jag älskar dig. - Jag älskar dig.
Gå nu.
Är all parfymen där?
Ja, 59 flaskor. En gick sönder på vägen.
Betalade jag för den?
Nej, mademoiselle. Den ströks från räkningen.
Kör nu och möt frakttåget om en timme.
En kurir väntar där för att föra dem till Henri i södra Frankrike.
Var försiktig. Du vet hur värdefulla flaskorna är.
Får jag besvära er?
Det är två månader sen jag fick en lönecheck.
Jag ordnar det. Lås bagageluckan.
När då?
Hur sa?
Om ni har råd med det här, kan ni inte vara snäll och tänka på mig?
Ni kommer att tänkas på.
Åh, kära nån. Gabrielles nalle.
Har vi tid att köra ikapp dem och ändå hinna till frakttåget?
Jag tror inte det. Det är åt fel håll.
Vi hinner ikapp dem.
Mademoiselle, ni måste stanna här,
- för jag måste köra för fort. - Tyst och kör.
Hur lät ni det här hända?
Ni har kört runt mig i Schweiz i åtta månader nu.
Ni borde kunna motorn innan och utan nu.
Nu får vi aldrig monsieur Claude till Gabrielle.
Hur ska ni få parfymen till tåget?
Hallå!
Hallå där. Vi har visst fått motorstopp.
Kan nån av er mer om bilmotorer än Conrad här?
Gör bara som de säger.
- Låt dem inte ta bilen. - Ner på knä, båda två!
- Stanna, mademoiselle - Stanna!
Låt dem inte ta bilen!
Vänta! Nej! Skjut henne inte!
- Snälla. Skjut mig inte. - Skjut henne inte.
- Hon borde inte ha varit här. - Men det är hon.
Känner du de här männen?
Skjut inte, säger jag.
Ni är skyldig honom ert liv, mademoiselle. Kom nu.
Jag är ledsen, mademoiselle. Jag sa att jag behövde pengar till mina skulder.
De är ändå kopior allihop. De stinker.
Gå och stink ner er fru!
Om ni bara hade betalat mig.
Din lille jävel.
Snälla!
Åh, gud.
Snälla!
Snälla! Ser ni mig inte?
Vad?
Louis, vem är det där?
Herregud, mademoiselle.
Vad har hänt? Mår ni bra?
Ja. Jag fick... bilproblem.
- Coco. - Va?
Åh, René.
När kom du hit?
André bad mig se till att du undvek trubbel.
Jag kom visst för sent.
- Låt mig hjälpa dig. - Nej, rör mig inte.
Coco, vi behöver fler bevis mot bröderna Wertheimer.
Det här är inte en strid vi kan vinna än.
Jag vill inte ha en strid.
Du kan inte stämma judar.
Jag vill ha ett krig.
Stäm dem, för helvete.
Catherine kommer inte tillbaka.
Förstår du det?
Du hade fel.
Hon kommer.
Men hon är inte svaret.
Tåget kom. Hon fanns inte med på det.
Christian, här är en sanning. Jag såg en trädgård när jag träffade dig.
När jag rörde din hand första gången, såg jag den.
Världen översållad med blommor. Övervuxen.
Jag har en sak till dig.
Vad är det?
Så länge du bär på den, kommer Catherine att återvända.
Sluta säga det!
Jag måste sluta tänka det.
Hon är borta. Hon kommer inte tillbaka.
Det är min framtid.
Christian, jag levererar bara budskapet.
Jag säger dig vad det är. Vad som kommer att ske.
Adjö, madame.
Georges, det är Christian.
Jag har funderat.
Boussac, han vill väl att jag ska driva Philippe & Gaston?
Jag vill prata.
Ring honom och boka ett möte.
Tack, Georges.
För 25 år sen inledde jag en revolution med introduktionen av färgad bomull.
TEXTILTILLVERKARE
Jag såg potentialen och förverkligade den.
FRANKRIKES FÖRMÖGNASTE MAN
De kallade mig inte längre Marcel Boussac.
Jag blev Bomullskungen.
Intresse, passion, risk. Det är där allt börjar.
Man måste ha egna idéer.
Nåt tyskarna aldrig förstått.
De tog bara allt och låtsades att det hade varit deras hela tiden.
Och allt de inte kunde stjäla, trampade de ned eller förstörde.
Det är inget sätt att göra affärer på.
Jag vet kanske inte hur man syr en klänning,
men jag vet hur man tjänar pengar. Det har jag alltid vetat.
Varsågod.
Georges säger att ni är personen jag behöver.
Georges är väldigt vänlig.
Han är stor i orden.
Kallar er överlägsen och handlingskraftig.
Så, ni vill driva Philippe & Gaston?
Nå?
Vita syrener.
Det var blommorna vi tog med till de överlevande. Ursäkta mig.
Jag hörde det.
De första anländande från lägren.
Sörjer ni nån?
Jag frågar mig ständigt...
...hur går vi vidare?
Hur ska vi förlåta dem?
Oss själva?
Mänskligheten?
Jag stod i korridoren när de överlevande snubblade ut.
Jag tänkte...
"Det är omöjligt."
Hopplösheten i allas ögon.
Vi kände den allihop.
Och nu sprider den sig på gatorna, den är rovlysten,
och snart kommer den att finnas överallt, tror jag.
Jag vet vad krig är, monsieur Dior,
men vad föreslår ni att vi gör åt det?
Mitt egna modehus.
Ursäkta?
Ni måste ge mig mitt egna modehus.
Ert egna couturehus?
Det är det enda sättet jag vet för att vända denna hjärtesorg...
...till glädje igen.
Det är vad jag föreslår.
Människor behöver känna igen. De behöver drömma igen.
De behöver leva igen.
Och vi kan skapa en ny värld åt dem.
Vi borde bygga en vacker trädgård åt dem.
De här är kanske några frön.
Jag har inte hört nån annan tala på det här sättet. Berätta mer.
Jacques, är du hemma?
Jag har intressanta nyheter.
Christian? Tack och lov att du är tillbaka.
Jag försökte nå dig hos Boussac, men...
Hon kom just.
Doktorn är på väg.
Undertexter: Kristina Donnellan