PODLE SKUTEČNÝCH UDÁLOSTÍ
Catherine. V tvém jménu je jistá křehkost.
Možná s tebou nebudou takové potíže.
Můžeš se zachránit, když promluvíš.
A když ne...
budu ti ubližovat.
A nepřestanu, dokud mi neřekneš všechno.
Sedmdesát dva hodin bez odpočinku. Nechceš se vyspat?
Když se mnou nebudeš mluvit, tohle nikdy neskončí.
Těch studentů bylo šest.
Řekni mi jméno toho šestého, nebo se vrátíš do ledu.
- Vůbec nic vám neřeknu! - Ne...
Ne, jsi v bezpečí.
Jsi v bezpečí. Doma.
Ne, to jsem já.
- To jsem já, Christian. - Prosím!
NEW LOOK
Takže jste jim oznámil žalobu a oni na to nic neřekli?
Musíte pochopit, co jste začala.
Začala?
Já to nezačala. Zničím je.
- Coco... - Pierre a Paul porušili smlouvu,
když přesunuli výrobu Chanelu No. 5 do Ameriky bez mého souhlasu.
Za mými zády.
O tom rozhodne soud.
Teď půjde o útok a protiútok a...
Zatraceně, René, budete dělat svou práci,
nebo se musím vrátit a udělat ji sama?
Potřebuju peníze.
Domluvila jsem oběd s nejbohatšími ženami Švýcarska.
Když se jim zalíbíte, zaplatí za vaše šaty balík.
Zdravím. Dobrý den.
- I vám. - Těší mě.
I mě.
- Dobrý den, těší mě. - Dobrý den. Jak se máte?
- Už vás usadili? - Ještě ne.
Pardon. Usaďte nás k mému stolu prosím.
Jistě, slečno. A můžete na vteřinku?
Ano?
Slečno, váš účet...
Na to teď nemám čas. Máte moje slovo, zaplatím vám.
Prosím, tohle je významný oběd. Ustupte.
Povězte mi, jak se má André.
S Gabrielle před pár dny dorazili do Paříže a jeho léčba začala.
Hodně štěstí.
Nikoho jiného už nemám.
Miluju je víc než celý svět.
Máte fotku?
Já mám vnoučata tady.
Krása.
Ano, jistě. Jejich portréty čekají na svoje rámy.
Musím se zeptat, kdo je tamta dáma.
Jaká dáma?
Ta žena tam v koutě, co na vás zírá od chvíle, kdy jsme usedly.
Coco, drahoušku. Ahoj.
- Mává na vás. - To už je doba!
Tahle?
Drahoušku, Coco, to je k nevíře!
- Coco! - Působí vytrvale.
Ano, to tedy je, že? Ano.
Všichni nás sledují. Asi byste ji měla jít pozdravit.
Je dehydrovaná a vyčerpaná.
Krmte ji prostým jídlem. Nejspíš má vředy.
Dobře, ale něco s ní je.
Často neví, kdo jsem ani kde zrovna je a...
Ano, hladovění a podvýživa mají komplikované následky.
U osob, co se vrátily z táborů, vidíme různé symptomy.
V některých případech i traumatem navozenou amnézii.
Ale paměť se jí vrátí.
Pravděpodobně ano.
Ale trvám na tom, abyste na ni netlačil.
Ať hlavně odpočívá.
Pane Diore.
Catherine velice trpěla.
Hladovění může lidi přivádět k šílenství.
Je to příšerná bolest.
Páchá velké škody na těle, ale také na mysli a na duchu.
Jak jí můžu pomoct?
Prostě jí dejte čas.
Prosím, jděte na to polehounku.
Každých pár dní ji prohlédnu.
Omezte počet návštěv. Nejlépe na nulu, pokud možno.
Nechci, aby mě viděla ustaraného.
Máš schůzku s Vigourouxem.
Nemůžu tam jít. To nejde.
Já to tu zvládnu.
Ne, já... Nikdy bych do toho nešel, kdybych věděl,
že se vrátí. Je to zázrak.
Ano, to je.
A tahle šance od pana Boussaca je taky zázrak.
Nepromarni ji.
Catherine už je doma.
To je to důležité.
Měl bys na sebe být hrdý.
Tak prosím tě jdi.
- Musíš pomáhat i sám sobě. - Jo.
Běž.
- Haló. - Dovolal jsem se k Diorovi?
- Ano, bydlí tady. - Catherine se vrátila?
- Catherine? - Ano.
- Rád bych s ní mluvil, prosím. - Ne, to nejde.
- Vážně? - Ne, je mi líto.
Nevěřila bys, jak těžko jsem se z Madridu dostávala.
Ti lidé na britské ambasádě...
Všechny je zajímalo jen to, kde jsem byla a co vím.
Taková záplava otázek. Bylo to vážně vyčerpávající.
Zní to únavně.
Únavně? Ne, bylo to vyloženě mučení.
Ano, ale dostala ses odtamtud celá.
To je hlavní.
Pověz mi, proč jsi tady.
No, je čas oběda.
Čekala bych,
že spíš budeš chtít navštívit Londýn.
No, víš, po tom našem madridském tanečku jsem byla označena za zrádkyni.
A příbuzní v Anglii se mě zřekli, takže teď mě máš jen pro sebe.
Jaké štěstí.
Vyprávěj, jaké to tady je.
Všichni Švýcaři působí tak...
zazobaně.
Ať tě to ani nenapadne, Elso.
Co jako?
Snažím se chovat nenápadně. Taky bys měla. Ještě není bezpečno.
Francouzská vláda po tobě pořád jde?
Ztiš se trochu.
Promiň.
Coco.
Jestli si mám všechno, co vím, nechat pro sebe,
co kdybys mi prostě sehnala to, co jsi slíbila?
Už je to tady. Takže tu jde o peníze.
Sama jsi to v Madridu řekla. Jsou to jen peníze.
To jsi prohlásila, když je Spatz rozházel.
Řekla jsi: „Seženu ti další.“ A pak...
pak jsi moje srdce a duši porovnávala s ubrusem.
To jsem nechtěla.
Prostě... se o mě postarej, ano?
Stvrdit to můžeme polibkem.
Rozhodně mám k čemu ti gratulovat.
Tenhle podnik, vlastní dům...
Nevím podrobně, co jsi panu Boussacovi řekl,
ale ještě nikdy do nikoho tolik neinvestoval.
Je to pro mě čest.
Lelong už to ví?
Jistě je z tvého odchodu vzteky bez sebe.
- Ještě ne, ale dozví se to. - Řekni mu to hned.
Christiane, musíme dokončit papírování.
Najmout krejčí, švadleny, modelky, zaměstnance.
Najít místo. Adresa je klíčová.
Boussac chce něco ohromného.
Já měl na mysli spíš něco intimnějšího, osobnějšího.
Něco, co vyjadřuje mou touhu dokonale oblékat užší okruh žen.
Jistě. Jenže to musí být ve velkém měřítku.
Boussac bude chtít oblékat početnější okruh, to jistě víš.
Ale potřebuju trochu času.
- Možná nevíš... - Tvá sestra se z těch hrůz vrátila.
Ano, to je báječné, Christiane. Jak je na tom?
Zvyká si, ale nějaký čas to potrvá.
Velký úkol.
Běž domů a postarej se o ni, jak jen umíš.
Díky, Georgesi.
Ale jako partner ti říkám,
pamatuj, že Boussac není moc trpělivý.
Má vlastní rozvrh.
Chápu. Jsem vděčný.
Neměj žádné obavy.
No, ale já je mám.
Je to pravda? Je tady?
Ano, je tady.
Díky.
Chci... Musím ji vidět.
Hervé, je slabá. Nejlepší bude počkat.
Ne, musím s ní mluvit.
A brzy to uděláš.
Dnes ne. Je celá zmatená.
Ptala se na mě?
Tak ptala?
Trpí amnézií.
Promiň, omlouvám se. Musím za ní.
Catherine.
Měl jsem tě za mrtvou.
Všechno zní...
Připadá mi hloupé cokoli říkat.
Dobře, nechme ji odpočívat.
Prosím.
Stačí mi chvilka.
Ví, že jsem tady.
Měl jsem tě za mrtvou.
Příštích 72 hodin nesmíme do ulic, ale bez obav, pak se hned vypaříme.
Po setmění dostaneme Jeana potají pryč. A pak všichni zmizíme.
Zítra přijdu zase.
Dobře?
Podej mi ruku, Catherine.
Řekni mi jméno toho dalšího studenta,
a tohle všechno skončí.
Podej mi ruku.
- Ano? Haló. - Dobré zprávy, pane Diore.
Promiňte, kdo volá?
Tady váš osud.
Objevil jsem perfektní místo pro váš ateliér.
Georges Vigouroux s vámi později domluví schůzku,
abyste se tam šel podívat.
Pane Boussacu, Georges ví, že potřebuju ještě den či dva.
Pane Diore.
Jsem stále stejně odhodlaný proměnit vaši vizi ve skutečnost,
ale musíte odpracovat svůj díl.
Pořád tu jde o obchod.
Ano, já vím a věřte mi, jsem vám velmi vděčný.
Dobře. Další slova nejsou třeba.
Válka končí, pane Diore.
Je čas začít zase žít.
Víte, pro mě je neobvyklé cítit naději.
A přesto jste ji ve mně nějak dokázal vzbudit.
Už se Wertheimerovi ozvali?
- Ne. - To je směšné.
Já je zničím.
Musíte pochopit jedno.
- Nic nás později nesmí zaskočit. - Na co narážíte?
Pokud chcete válku,
všechna tajemství vyjdou na světlo.
Napadá vás něco, co jste mi neřekla?
Ne. Ne, nic takového není.
Žádná tajemství, o kterých nevím?
Neptejte se dokola na totéž.
Pokud jim dnes nezavoláte o odpověď, udělám to já!
Božínku, jak tak slyším, asi máš potíže.
Nezačínej, Elso.
O všechno, co mám, jsem se zasloužila.
Vybudovala jsem dům Chanel od píky.
Chanel No. 5 mají taky ode mě, a teď si myslí, že mi ho klidně ukradnou.
Kdo tě chce okrást?
Pierre Wertheimer a jeho pitomý bratr Paul.
To jim neprojde. Dostanu z nich, co mi dluží.
Dobře. Lidi mají dostat, co jim kdo dluží.
Včetně mě.
Dnes to zřejmě bude krásný večírek. Máš pozvánku?
Pozvánku? Ne. Proč?
Všichni hosti jsou pozvaní. Mně dali pozvánku na recepci.
Na žádný večírek nejdeme.
Proč ne? Přečteme si ji, co říkáš?
„Vážení hosté a budoucí přátelé...“
To je ale milé. Takové lichotivé.
„Po dlouhých letech, kdy nebylo co slavit...“
Pravda.
„...vás srdečně zveme, abyste si s námi přišli připít na život
kdykoli mezi čtvrtou hodinou a půlnocí.“
Vždyť ty lidi neznáme.
Já myslím, že je znáš.
Cože?
„Těšíme se na seznámení,
Pierre Wertheimer s chotí.“
Moc vtipné.
Tak to tady stojí.
To není náhoda.
Tak proto neodpověděl.
Chce si hrát, jenže tohle je válka.
Potřebuji radu.
Něco není v pořádku.
Prostě... Catherine je pryč.
Věděl jsem, že ji to změní. Ale ona je k nepoznání.
- Pro koho? - Pro mě.
Nevím, co si počít.
Pořád si představuju, čím vším si musela projít.
A...
Ty představy, které mívám před očima, jsou strašně...
Jsou... kruté a hrozně pochmurné.
Myslíte, že vás viní?
Já se viním.
Bude pro vás bezpečnější, když odejdu.
A můžu bydlet s ostatními studenty.
Je to bezpečnější.
Už máme potvrzeno,
že všech pět studentů popraví na Balardově střelnici.
Catherine, doručíš nějaké zprávy, ano?
Neposílej ji.
Musíme se pokusit.
Chápu.
Vezměte mě k ní.
Děkuju.
Až budeme uvnitř, předáš mi žezlo.
Pro mě za mě.
Huč si do Pierra, jak chceš. Je ženatý. Já hledám někoho dostupnějšího.
Dobrý večer.
Dáš si drink?
Ne?
Dobře. Díky.
A když se někdo zeptá, jak se my dvě známe,
prostě se dlouho přátelíme.
Už před válkou.
Hlavně nezmiňuj žádnou z těch zamotaných záležitostí.
Nic zamotaného jako třeba Madrid.
- Víš, jak to myslím, ne? - Ano, jistě.
Přijela jsem navštívit jednu z nejdražších přítelkyň a nic víc.
Jméno?
Víte, kdo jsem. Ustupte.
Promiňte, slečno. Musíme zkontrolovat, že jste na seznamu.
Coco Chanel.
Je mi líto, slečno. Žádná Coco Chanel na seznamu není.
Já svoji mám.
„Slečna Elsa Lombardi.“
Ano, vaše jméno tady mám.
- Moc rád vás tu vidím. - Nápodobně.
- Prosím, jen vstupte. - Děkuji, díky.
A co ona? Nejsou zvaní všichni hoteloví hosté?
Téměř všichni.
Pan Wertheimer seznam osobně schválil.
Určitě je to jen nějaké nedorozumění nebo něco takového.
Uvidíme se uvnitř, drahá.
Tohle je nepřijatelné. Jdu dál.
Ne.
Vy ne. Nemáte pozvánku.
Tak poslyšte.
Prosím, slečno.
Nechci volat ochranku.
Nesahejte na mě, vy zakrslý primitive.
Slečno, tohle je soukromý večírek.
Můžete povečeřet s ostatními nepozvanými hosty hotelu.
Za tohle vás nechám vyhodit.
Stálo to za to.
Tady máte.
Ukažte, zkusím to.
Ubožák jeden.
Vítejte. Jmenuji se Pierre Wertheimer.
Jsem nadšený, že jste všichni tady
na oslavě nové kapitoly světové prosperity a míru.
Pozvedněte prosím sklenky na počest všech přítomných.
Na nás.
Pierre.
Škoda, žes nepřišla na můj večírek.
Nějaké problémy u vstupu?
Mluvíš o tom báječném večírku, který jsi opustil,
jen aby sis promluvil se mnou?
Ano, o tom. Promiň, že jsi nedostala pozvánku.
S bratrem jsme dostali to tvoje psaníčko.
To, v kterém nám vyhrožuješ žalobou.
Opravdu výmluvně napsáno. Téměř odborně.
Postarám se, abyste mi splatili, co dlužíte.
Tak o tom pochybuju.
Ten tvůj směšný pokus vytlačit nás pomocí árijských zákonů...
Můžeme to kdykoli nechat rozhlásit.
Nemluvě o nesčetných nocích v Ritzu,
kdy jsi bavila ty klauny v uniformách.
Tak už dost.
Neodcházej, když s tebou mluvím.
Tak přestaň mluvit.
Zažaluju tě.
Vydělal jsi jmění na mém jménu a vůni.
Dvacet let jsme spolupracovali,
a teď mě klidně okradeš?
Uvidíme se u soudu.
S tebou i tvým ubohým bratrem.
Na to nikdy nedojde. To nedovolíme.
Dlužíte mi, ty pitomý idiote!
Uzavřeli jsme smlouvu. Ty, já a můj bratr. Dobrou.
Věděla jsi, co podepisuješ, a my svou část dodrželi.
Svých 10 % jsi dostala. Proč si stěžuješ?
- Podvedli jste mě! - Naší podporou? Důvěrou?
Prober se.
Pravda je, že jsi sama neviděla potenciál svého podnikání.
Ano, teď si za něj připisuješ zásluhy,
ale tehdy jsi ho ráda předala jiným, aby ses mohla bavit s hloupými přáteli.
Lháři! Ty špinavý, prachsprostý lháři!
Přiznej to. Přiznej to.
Dala jsi svůj podnik dvojici Židů, protožes věděla, že z tebe uděláme boháče.
Nic jiného vy taky neumíte.
Co jsi to řekla?
Slyšel jsi mě.
Peníze, peníze, peníze. Nic jiného ani neznáš.
No promiň.
Ještě jsme nedomluvili.
Nikdy jsi mě nechápal, Pierre. A nikdy nebudeš.
Užij si večírek.
Vrátila jste se.
Vaše tělo je tady.
Ale vaše duše je někde jinde.
- Nechci v tom pokračovat. - Viděl jsem to stejně. A pak se to stalo.
Paní Delahaye tě viděla ve vizi.
- Viděla mě? - Ano.
Věděla, že se vrátíš.
To není možné.
Tohle vůbec nemá smysl, nic z toho.
Vidím vás tam.
Trápí vás velká bolest.
Všichni trpěli.
Ale je tam s vámi ještě někdo.
Mučili nás samostatně.
Já v té koupelně vidím něco jiného.
Co o té koupelně víte?
Ne. Vzala jste ho za ruku.
Podej mi ruku.
Pomohl vám přežít.
Tady jste sama.
- Ale tam... - Už dost!
Váš bratr vás ke mně přivedl,
abych se pokusila ulehčit vašemu ztrápenému srdci.
Někdo tam s vámi byl. Podala jste mu ruku.
Christiane.
Zmizte odsud!
- Mrzí mě, čím jste si prošla, má milá. - Pojďte, zase příště. A děkuji.
Christiane, vyhoď ji.
Mrzí mě to.
Sophie.
Sophie!
Ano?
Řekl pan Dior, že nepřijde? Máme prohlížet nemovitosti.
Podle mě neřekl.
- Zrušte tu schůzku. - Dobře.
Pana Boussaca to nepotěší.
Catherine.
Chtěla ti jen pomoct. Všichni ti chceme pomoct.
Pomoct?
Mně nemůžeš pomoct.
Ale jsi doma.
Teď jsi tady, s námi. Musíš tu být s námi.
Nech si ode mě pomoct.
Je to moje vina. To, co se stalo Jeanovi.
Neměla jsem ho odsud posílat pryč.
Tady byl v bezpečí.
Musíš si odpustit. Byla to bezvýchodná situace.
Pane? Slečno?
Chtěl jsem vás vidět. Prý na tom nejste nejlíp.
- Volal jsem. Chci si promluvit. - Ne, žádné návštěvy.
Teď se to nehodí, mladíku. Prosím vás.
Já tě znám.
Odkud tě znám?
Přátelil jsem se s Jeanem. Slyšel jsem, že jste zpátky doma.
Mohla byste mě laskavě někam doprovodit?
Chci vám něco ukázat.
Catherine, nejsi ve stavu...
Pane, je to důležité.
Jistě.
Je to hned tamhle.
Tady všichni jsou.
Všichni?
Ano, Jean a ti ostatní.
Celkem nás bylo šest.
Založili jsme malou tiskárnu v domě mé babičky
a začali jsme šířit protinacistické letáčky.
Zprvu to působilo nedůležitě.
Ale rostli jsme. Odboj rostl.
A pak si nás všimla nacistická protistrana.
Když nacisti všech pět mých přátel zajali, byl jsem si jistý, že jsem na řadě.
Ale nikdo si pro mě nepřišel.
A ani příští den se mi nic nestalo.
Ani mojí rodině.
A další den zrovna tak.
A tehdy mi bylo jasné, že mě přátelé neprozradili.
Moji přátelé se nedali zlomit a ani vy jste se nenechala zlomit.
Netuším, jak jste vydržela mlčet přes všechno mučení.
Chci vám poděkovat.
Vděčím vám za život.
Dala jste mi druhou šanci žít.
Až budete připravená, odvezu vás.
Už si vzpomínám.
Teď už ano.
V táboře nikdo nechápal, že jsem tak statečně odolávala mučení.
Ale nevydržela jsem mlčet díky statečnosti.
Za to nemohla odvaha.
Už si vzpomínám.
Byl jsi to ty, Christiane.
To bude dobré.
Jsem strašně unavená.
Přeju si, aby mě zabili.
Umřít je snadné.
Jenom ty víš, co bys měla udělat.
Slyšelas mě? S kým to mluvíš?
Vůbec nic vám neřeknu!
Zvedněte ji! Zvedněte ji!
Ne!
Promiň, že ruším.
Nerušíš, Christiane.
Jenom jsem se ti chtěl omluvit, že jsem na tu schůzku nepřišel,
a říct ti, že zítra dorazím a každý další den zrovna tak.
- Musí na tebe být spolehnutí. - Nezklamu tě.
Společně vytvoříme něco ohromného. Ty, já a pan Boussac.
Je to vzácnost, víš?
Copak?
Dostat druhou šanci žít.
Druhou šanci?
Ano. Dostal jsem druhou šanci.
My všichni.
Najdi si vlastní pokoj, Elso.
Nemám na tvoje pitomosti náladu.
Kristova noho.
- Co chceš? - Máš naprostou pravdu.
Nikdy jsem tě nechápal.
- Pierre. - Ale chci tě pochopit.
Dnes večer.
Na kolena.
Coco, prosím tě.
To ne já, to můj bratr.
No tak už nezlob.
A zaplať mi moje pitomé peníze.
Překlad titulků: Růžena Svobodová