INSPIRERET AF VIRKELIGE HÆNDELSER
Catherine. Der er en blødhed i Deres navn.
Måske bliver De ikke til al for megen besvær.
De kan hjælpe Dem selv ved at tale med mig.
Og hvis De ikke gør det...
...gør jeg Dem fortræd.
Og jeg stopper ikke, før De fortæller mig alt.
72 timer uden hvile. Har De ikke lyst til at sove?
Hvis De ikke taler med mig, får det aldrig nogen ende.
Der var en sjette studerende.
Fortæl mig deres navn, eller også kommer De tilbage i isen.
- Jeg har intet at sige til Dem! - Nej...
Nej, nej. Du er i sikkerhed.
Du er i sikkerhed. Du er hjemme.
Nej. Det er mig.
- Det er mig. Det er Christian. - Lad være!
Så De fortalte, at jeg lægger sag an, og så havde de intet at sige?
De må forstå, hvad De har sat i gang.
Sat i gang?
Det var ikke mig. Jeg ruinerer dem.
- Coco... - Pierre og Paul brød min kontrakt,
da de flyttede produktionen af Chanel No. 5 til Amerika uden mit samtykke.
Bag min ryg!
Det er op til retten at afgøre.
Det bliver angreb og modangreb, og...
For pokker, René. Vil De gøre Deres arbejde,
eller skal jeg komme hjem og gøre det for Dem?
Jeg har brug for penge.
Jeg har arrangeret en frokost med Schweiz' mest velhavende kvinder.
Hvis de synes om Dem, vil de betale Dem mange penge for at klæde dem på.
Hej. Goddag.
- Goddag. - Godt at møde Dem.
I lige måde.
- Goddag. Godt at møde Dem. - Goddag. Hvordan går det?
- Har I ikke fået et bord? - Nej, ikke endnu.
Undskyld. Sæt os ved mit bord, tak.
Naturligvis, mademoiselle. Må jeg tale kort med Dem?
Ja?
Mademoiselle, Deres konto...
Jeg har ikke tid til det her. De har mit ord. Jeg skal nok betale.
Det her er en vigtig frokost. Træd til side.
Sig mig, hvordan har André det?
Han og Gabrielle ankom til Paris for et par dage siden. Han er i behandling.
Vi krydser fingre.
Jeg har ikke andre tilbage.
Jeg elsker dem højere end verden selv.
Har De et fotografi?
Mine børnebørn er her.
Hvor fint.
Åh, ja. Naturligvis. Jeg er ved at få indrammet deres portrætter.
Jeg må lige høre. Hvem er den dame?
Hvilken dame?
Kvinden i det fjerneste hjørne har stirret på Dem, siden vi satte os.
Coco, skat. Goddag.
- Hun vinker til Dem. - Det er alt for længe siden.
Hende?
Min kære, Coco. Tænk engang.
- Coco! Coco! - Hun er insisterende.
Ja, det er hun. Ja.
Alle kigger. De må hellere gå over og sige goddag.
Catherine er dehydreret og udmattet.
De skal give hende enkel mad, for hun har formentlig mavesår.
Okay, men der... Der er noget andet galt også.
Hun ved ofte ikke, hvem jeg er, eller hvor hun er...
Udsultning og fejlernæring... Konsekvenserne er komplicerede.
Vi ser mange symptomer hos dem, der er vendt tilbage fra lejrene.
Og i nogle tilfælde er der hukommelsestab forårsaget af traumerne.
- Vender hendes hukommelse tilbage? - Formentlig.
Men det er afgørende, at hun ikke bliver presset.
Sørg for, at hun hviler sig.
Monsieur Dior,
Catherine har lidt.
Udsultning kan drive folk til vanvid.
Det er en uudholdelig smerte.
Det skader kroppen, men også hjernen og sindet.
Hvad kan jeg gøre?
Giv hende tid.
Gå langsomt frem.
Jeg ser til hende med et par dages mellemrum.
Begræns gæsterne. Allerhelst skal her ikke være andre.
Hun må ikke se mig bekymret.
Du har dit møde med Vigouroux nu.
Det kan jeg ikke. Det er umuligt.
Jeg kan holde skansen her.
Nej. Jeg ville aldrig have taget springet, hvis jeg havde vidst,
at hun ville komme tilbage. Det er et mirakel.
Ja, det er det.
Og at monsieur Boussac giver dig den her chance, er også et mirakel.
Du må ikke lade den gå til spilde.
Catherine er hjemme nu. Det er det vigtigste.
Du skal være stolt af dig selv.
Tag nu af sted.
- Gør det, der er godt for dig. - Ja.
Af sted.
- Hallo. - Er det Christian Diors hjem?
- Ja. Det er hos Dior. - Er Catherine vendt hjem?
- Undskyld. Catherine? - Ja.
- Jeg vil gerne tale med hende. - Nej, det er ikke muligt.
- Er De sikker? - Nej. Beklager.
Jeg havde så mange problemer med at komme ud af Madrid.
De mennesker på den britiske ambassade...
De gik kun op i, hvor jeg havde været, og hvem jeg kendte.
Så mange spørgsmål. Det var virkelig udmattende.
Det lyder trættende.
Trættende? Nej, det var ren tortur.
Ja, men du kom væk i ét stykke. Det er det, der betyder noget.
Hvorfor er du her?
Det er frokosttid.
Jeg troede, at London ville være et bedre sted for dig at besøge.
Nå, men efter vores lille dans i Madrid, blev jeg udråbt som forræder.
Min familie i England slog alle hånden af mig.
- Så nu er jeg din. - Hvor er jeg heldig.
Fortæl mig, hvordan det er her. Alle schweizerne virker så...
...rige.
Få nu ingen idéer, Elsa.
Hvilke idéer?
Jeg forsøger at holde lav profil. Det bør du også gøre.
Det er stadig farligt.
Er den franske regering efter dig?
Sænk stemmen.
Undskyld.
Coco.
Hvis du vil have, at jeg tier stille angående det, jeg ved,
så kunne du jo sikre dig, at jeg får det, du lovede mig.
Dér var det. Det handler om penge.
Min kære, du sagde det selv i Madrid. Det er bare penge.
Det var det, du sagde til mig, da Spatz brugte dem alle sammen.
Du sagde: "Jeg kan skaffe flere." Og så...
Så sammenlignede du mit hjerte og min sjæl med en dug.
Det mente jeg ikke.
Sørg for mig.
Vi kan forsegle aftalen med et kys.
En lykønskning er bestemt på sin plads.
Det her foretagende, dit modehus...
Jeg ved ikke præcis, hvad du sagde til monsieur Boussac,
men han har aldrig før investeret så meget i én person før.
Det er en ære.
Har du fortalt det til Lelong?
Han må være ude af sig selv over, at du forlader ham.
- Ikke endnu. Men det gør jeg. - Du må gøre det med det samme.
Christian, vi må gøre papirarbejdet færdig.
Vi må hyre skræddere, syersker. Modeller, personale.
Finde lokaler. Lokalerne er afgørende. Boussac vil have noget vildt.
Jeg overvejede noget mere intimt og mere personligt.
Noget, der udtrykker mit ønske om at klæde få kvinder udsøgt på.
Naturligvis. Men det skal jo stadig være i stor skala.
Boussac vil mere end bare klæde nogle få kvinder på.
Det ved du vel.
Men... Jeg får brug for lidt tid.
- Jeg ved ikke, om du ved det, men... - Din søster er vendt tilbage.
Ja. Det er vidunderligt, Christian. Hvordan har hun det?
Hun tilpasser sig, men det kommer til at tage tid.
Det er en utrolig bedrift.
Tag hjem og tag dig af Catherine, så godt du kan.
Tak, Georges.
Men som din forretningspartner
skal du vide, at Boussac ikke er nogen tålmodig mand.
Han har sin egen tidsplan.
Det forstår jeg. Jeg er taknemmelig.
- Vær ikke bekymret. - Jeg er bekymret.
Er det sandt? Er hun her?
Ja, hun er her.
Tak.
Jeg er nødt til at se hende.
Hervé, hun er svag. Det er bedst at vente.
- Nej. Jeg må tale med hende. - Det kommer du snart til.
Men ikke i dag. Hun er for forvirret.
Har hun spurgt til mig?
Hun lider af hukommelsestab.
Undskyld. Jeg må se hende.
Catherine.
Jeg troede, at jeg havde mistet dig.
Det lyder så...
Det er fjollet at sige noget.
Okay, lad hende hvile.
Vær nu rar.
Bare et øjeblik.
Hun ved, at jeg er her. Jeg troede, at jeg havde mistet dig.
Vi kan ikke være på gaden de kommende 72 timer.
Bare rolig. Vi rejser lige efter det.
Vi får Jean ud, når det er mørkt, og så rejser vi alle.
Jeg kommer tilbage i morgen. Okay?
Tag min hånd, Catherine.
Fortæl mig navnet på den anden studerende.
Så stopper alt det her.
Tag min hånd.
- Ja? Hallo? - Jeg har godt nyt, monsieur Dior.
Undskyld. Hvem er det her?
Det er Deres skæbne, der ringer.
Jeg har fundet det perfekte sted til Deres nye atelier.
Georges Vigouroux ringer til Dem senere for at lave en aftale,
så De kan se lokalerne.
Åh, mr. Boussac. Georges ved, at jeg får brug for en dag eller to.
Monsieur Dior.
Jeg er opsat på at gøre Deres vision til virkelighed,
men De er nødt til at gøre Deres.
Det her er jo trods alt et firma.
Ja, det ved jeg. Tro mig, jeg er meget taknemmelig.
Godt. Så har vi sagt alt, hvad der skal siges.
Krigen er ved at slutte, monsieur Dior.
Nu skal livet begynde igen.
Det er usædvanligt for mig at føle mig håbefuld.
Men De har formået at vække håbet i mig.
Har De hørt fra Wertheimer-brødrene?
- Ikke endnu. - Det er jo latterligt.
- Jeg ruinerer dem. - Der er noget, De må forstå.
- Intet må komme tilbage og hjemsøge os. - Hvad taler De om?
Hvis De går i krig mod Wertheimer-brødrene,
vil alle skeletterne vælte ud af skabet.
Er der noget, De ikke har fortalt mig?
Nej. Nej. Der er ikke noget.
Hemmeligheder, jeg bør kende til?
Hold op med at stille samme spørgsmål.
Hvis De ikke ringer til dem i dag og kræver et svar, så gør jeg.
Men dog. Det lyder, som om du har problemer.
Drop det, Elsa.
Alle de ting, jeg har i mit liv, har jeg opnået selv.
Jeg opbyggede modehuset Chanel fra ingenting.
Og Chanel No. 5... Jeg opfandt den. Jeg gav dem den.
Nu tror de, at de kan slippe af sted med at stjæle den fra mig.
Hvem vil stjæle den fra dig?
Pierre Wertheimer og hans dumme bror Paul.
De slipper ikke af sted med det. Jeg skal have som fortjent.
Godt. Jeg er stor tilhænger af, at folk får som fortjent.
Deriblandt mig selv.
Det ser ud, som om det bliver en god fest i aften.
Har du fået din invitation?
Min invitation? Nej. Hvorfor?
Alle hotelgæsterne er inviteret. Jeg fik en i receptionen.
Vi skal ikke til fest.
Hvorfor ikke? Lad os se, hvad der står.
"Ærede gæster og fremtidige venner."
Det er da sødt. Og ret smigrende.
"Efter så mange år uden noget at fejre..."
Sandt.
"...er De hermed inviteret til at skåle for livet sammen med os
i dag mellem 16.00 og midnat."
- Vi kender ikke de mennesker. - Jo, det tror jeg, at du gør.
Hvad?
"Vi ser frem til at møde Dem. Mr. og mrs. Pierre Wertheimer."
Meget morsomt.
Det er det, der står.
Det er ikke noget tilfælde.
Det er derfor, han ikke har svaret.
Han leger julelege, men det her er krig.
Jeg har brug for hjælp.
Der er noget galt.
Det er bare... Catherine er væk.
Jeg vidste, at hun ville være forandret, men hun er uigenkendelig.
- For hvem? - For mig.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre.
Jeg forestiller mig de ting, hun må have været igennem,
og...
De scenarier, jeg ser i mit hoved, er så...
De er ubarmhjertige og så dystre.
- Føler De, at hun bebrejder Dem? - Jeg bebrejder mig.
Det er mere sikkert for Dem, hvis jeg rejser.
Og jeg kan bo hos de andre studerende. Det er mere sikkert for os alle.
Vores rapporter bekræfter,
at alle fem studerende bliver henrettet ved Balard skydebane.
Catherine, du skal overlevere nogle beskeder.
Lad være med at sende hende.
Vi er nødt til at prøve.
Jeg forstår.
Tag mig med til Catherine.
Tak.
Når vi kommer ind til festen, lader du mig føre ordet.
Jeg er ligeglad.
Du kan tale med Pierre lige så tosset, du vil. Han er gift.
Jeg leder efter en, der er mere tilgængelig. Goddag.
Vil du have en drink?
Nej?
Okay, tak.
Og hvis nogen spørger, hvordan vi to kender hinanden,
siger vi bare, at vi er gamle venner. Fra før krigen.
Uanset hvad må du ikke nævne de mere komplicerede emner.
Ingen komplicerede emner som Madrid.
- Du ved, hvad jeg mener. - Det gør jeg bestemt.
Jeg er her bare for at besøge en af mine allerbedste venner.
Der er ikke mere i det.
- Navn? - De kender mig. Træd til side.
Undskyld, mademoiselle. Vi er nødt til at tjekke alle navne.
Coco Chanel.
Beklager, mademoiselle. Der er ingen Coco Chanel på listen.
Jeg har min.
"Miss Elsa Lombardi".
Ja. Deres navn er lige her.
- Godt at se Dem. - I lige måde.
- Værsgo. Denne vej. - Tak. Tak.
Hvad med hende? Er alle hotellets gæster ikke inviteret?
Næsten alle.
Mr. Wertheimer har personligt godkendt gæstelisten.
Jeg er sikker på, at det må være en fejltagelse.
Vi ses derinde, min kære.
Det her er uacceptabelt. Jeg går ind.
Nej.
Ikke Dem. De har ingen invitation.
Hør nu her.
Lad nu være, mademoiselle.
Jeg vil nødig tilkalde vagten.
De rører mig ikke, usle mandsling.
Mademoiselle, det her er en privat fest.
De er velkommen til at spise med de andre uinviterede gæster.
Jeg får Dem fyret for det her.
Det er det værd.
Værsgo.
Her. Jeg prøver.
Ynkeligt.
Velkommen, alle sammen. Jeg hedder Pierre Wertheimer.
Det er dejligt, at I er kommet
for at fejre det næste kapitel med fremgang og fred i vores verden.
Lad os skåle for alle os, der er samlet her.
Skål.
Pierre.
Det er en skam, at du ikke kunne komme til min fest.
Havde du svært ved at komme ind?
Mener du den fantastiske fest, du lige har forladt,
så du kunne komme og tale med mig?
Ja, den. Jeg undskylder for den manglende invitation.
Min bror og jeg modtog dit lille brev, hvori du truer med at sagsøge os.
Meget velformuleret, faktisk. Næsten professionelt.
Jeg sikrer mig, at jeg får det, I skylder mig.
Ja. Det tror jeg ikke.
Det lille stunt med at få arierlovene til at tvinge os ud...
Vi kan trykke på knappen når som helst
og fortælle vidt og bredt om det.
For ikke at nævne dine mange aftener på Ritz,
hvor du underholdt strækmarchklovnene.
Jeg har hørt nok.
Du skal ikke gå væk fra mig, når jeg taler til dig.
Så ti stille.
Jeg sagsøger jer.
I har tjent en formue på mit navn og min duft.
Vi har samarbejdet i 20 år, og nu tror I, at I kan stjæle fra mig.
Vi ses i retten.
Du og din ynkelige bror.
Det sker aldrig. Det tillader vi ikke.
I står I gæld til mig, din forbandede idiot!
Vi indgik en aftale. Du, jeg og min bror. En god aftale.
De vidste, hvad du indlod dig på, og vi overholdt vores del.
Du fik dine ti procent. Jeg ved ikke, hvorfor du klager over det.
- Fordi I narrede mig! - Ved at støtte dig? At tro på dig?
Lad nu være.
Sandheden er, at du ikke kunne se potentialet i din egen forretning.
Ja, du vil have æren nu,
men dengang var du mere end villig til at give den videre,
så du kunne feste med dine idiotiske venner.
Løgner. Din forbistrede, stinkende løgner!
Indrøm det. Indrøm det.
Du gav din virksomhed til et par jøder, fordi du vidste, at de ville gøre dig rig.
Det er det eneste, I duer til.
Hvad sagde du?
Du hørte mig godt.
Penge, penge, penge. I går kun op i penge.
Undskyld mig. Den her samtale er ikke slut.
Du forstod mig aldrig, Pierre, og kommer aldrig til det.
Nyd din fest.
De er vendt tilbage.
Deres krop er her.
Men Deres sind er et andet sted.
- Jeg tror ikke, at jeg vil fortsætte. - Det følte jeg også. Men så skete det.
Madame Delahaye så dig i et klarsyn.
- Så hun mig? - Ja.
- Hun vidste, at du ville vende tilbage. - Det er ikke muligt.
- Det her giver ingen mening. Intet af det. - Jeg kan se Dem her nu.
De lider sådan.
Alle led.
Men der er en anden hos Dem.
De torturerede os alene.
- Det er ikke det, jeg ser på badeværelset. - Hvad ved De om badeværelset?
Nej. De tog hans hånd.
Tag min hånd.
Han hjalp Dem med at overleve.
Her er De alene.
- Men der... - Så er det nok.
Deres bror har bragt Dem hen til mig, så jeg kan lindre Deres forpinte hjerte.
Der var nogen hos Dem. De tog hans hånd.
Christian.
Ud herfra.
- Jeg er ked af det, De har været igennem. - Kom, madame Delahaye.
- Min kære. - En anden gang. Tusind tak.
Christian, få hende ud herfra.
Det er jeg ked af.
Sophie.
Sophie!
Monsieur?
Har monsieur Dior aflyst? Vi skal besøge lokalerne.
Det tror jeg ikke.
- Aflys aftalen. - Javel, monsieur.
Det vil ikke hue monsieur Boussac.
Catherine.
Hun forsøgte at hjælpe dig. Vi vil alle bare gerne hjælpe dig.
Hjælpe mig?
Du kan ikke hjælpe mig.
Men du er hjemme.
Du er her hos os nu. Du er nødt til at være hos os.
Lad mig nu hjælpe dig.
Det, der skete med Jean, er min skyld.
Jeg skulle aldrig have bedt ham forlade lejligheden.
Han var i sikkerhed her.
Du skal tilgive dig selv. Det var en umulig situation.
Monsieur? Mademoiselle?
Jeg ville gerne se Dem. Jeg hørte, at De har det skidt.
- Jeg ringede tidligere. - Nej.
- Jeg ville tale med Dem. - Nej. Ingen gæster.
Det passer ikke lige nu, unge mand.
Jeg har set Deres ansigt før. Hvor kender jeg Dem fra?
Jeg var Jeans ven. Jeg hørte, at De var kommet hjem.
Vil De gøre mig den tjeneste at komme med mig?
Der er noget, jeg vil vise Dem.
Catherine, du er ikke frisk nok.
Jeg tror, at det er vigtigt.
Selvfølgelig.
Det er lige herovre.
Det er her, de er.
De?
Ja. Jean og de andre.
Vi var seks i alt.
Vi stillede en lille trykpresse op hjemme hos min bedstemor
og begyndte at uddele anti-nazifoldere.
I begyndelsen virkede det, som om det ikke betød noget.
Men det udviklede sig. Modstandsbevægelsen voksede.
Og så tiltrak den sig nazisternes opmærksomhed.
Da mine fem venner blev taget af nazisterne,
var jeg sikker på, at jeg ville være den næste.
Men der kom ikke nogen efter mig.
Og næste dag var jeg også i sikkerhed.
Min familie var i sikkerhed.
Og også dagen efter.
Og da vidste jeg, at mine venner ikke ville nævne mit navn.
Mine venner knækkede ikke, og De knækkede ikke.
Jeg ved ikke, hvordan De kunne tie gennem al den tortur.
Jeg er her for at takke Dem.
Jeg skylder Dem mit liv.
De gav mig chancen for at leve igen.
Jeg kører Dem hjem, når De er klar.
Jeg kan huske det nu.
I lejren forstod folk ikke, hvordan jeg var så modig og holdt ud.
Men det var ikke mod... der afholdt mig fra at tale.
Det var ikke mod.
Jeg kan huske det nu.
Det var dig, Christian.
Det er okay.
Jeg er så træt.
Jeg ville ønske, at de ville dræbe mig.
Det er nemt at dø.
Kun du ved, hvad du skal gøre.
Kan De høre mig? Hvem taler De med?
Jeg har intet at sige til Dem!
Tag hende! Tag hende!
Nej!
Undskyld, at jeg forstyrrer.
Du forstyrrer ikke, Christian.
Jeg ville bare sige, at jeg er ked af, at jeg ikke kom til mødet.
Jeg kommer i morgen og hver eneste dag efter det.
- Jeg er nødt til at kunne regne med dig. - Jeg skuffer dig ikke.
Vi skaber noget storslået sammen. Du, jeg og Boussac.
Det er sjældent.
Hvad?
At få en ny chance.
- En ny chance? - Ja. Jeg har fået en ny chance.
Det tror jeg, at vi alle har.
Find dit eget værelse, Elsa.
Jeg er ikke i humør til dit vås.
For himlens skyld.
- Hvad vil du? - Du har helt ret.
Jeg har aldrig forstået dig.
- Pierre. - Men det vil jeg gerne.
I aften.
Ned på knæ.
Coco, lad nu være.
Det er ikke mig. Det er min bror.
Så vær en artig dreng.
Og giv mig mine forbandede penge.
Tekster af: Helle Virenfeldt Smith