בהשראת אירועים אמיתיים -
קתרין. יש בשם שלך רוך.
אולי לא תעשי יותר מדי בעיות.
את יכולה לעזור לעצמך אם תדברי איתי.
ואם לא תדברי...
אני אכאיב לך.
ולא אפסיק להכאיב לך
עד שתספרי לי הכול.
שבעים ושתיים שעות ללא מנוחה. את לא רוצה לישון?
אם לא תדברי איתי, זה לא ייגמר לעולם.
היה סטודנט שישי.
אמרי לי את שמו או שתחזרי לקרח.
אין לי מה להגיד לך. - לא, לא, לא...
לא, לא. את מוגנת.
את מוגנת. את בבית.
לא, לא, לא. זה אני.
זה אני. זה כריסטיאן. - בבקשה! בבקשה!
אמרת להם שאני תובעת אותם ולא היה להם מה להגיד?
אבל את צריכה להבין מה התחלת כאן.
התחלתי?
אני לא התחלתי את זה. אני אהרוס אותם.
קוקו... - פייר ופול הפרו את החוזה איתי
כשהעבירו את הייצור של שאנל מס' 5 לאמריקה ללא הסכמתי.
מאחורי הגב שלי.
זה יוכרע בבית המשפט.
זו תהיה מתקפה ומתקפת נגד ו...
לעזאזל, רנה. אתה תעשה את העבודה שלך
אני שאצטרך לחזור ולעשות אותה במקומך?
אני צריכה כסף.
ארגנתי ארוחת צהריים עם האישה העשירה בשווייץ.
אם תמצאי חן בעיניהם, הם ישלמו הרבה כסף כדי שתלבישי אותם.
היי. שלום.
שלום. - נעים להכיר.
גם אותך.
שלום. נעים מאוד. - שלום. מה שלומך?
לא הושיבו אתכן? - לא, עדיין לא.
מצטערת. תושיב את כולנו בשולחן שלי, בבקשה.
כמובן, מדמואזל. ואוכל להחליף איתך מילה רגע?
כן?
מדמואזל, החשבון שלך...
אין לי זמן לדון בזה. אני נותנת לך את המילה שלי. אני אשלם.
עכשיו, בבקשה. זו ארוחת צהריים חשובה. זוז הצדה.
תגידי לי, מה שלום אנדרה?
הוא וגבריאל הגיעו לפריז לפני כמה ימים. הוא התחיל את הטיפול.
נחזיק אצבעות.
השניים האלה הם כל מה שנשאר לי.
אני אוהבת אותם יותר מהעולם בעצמו.
יש לך תצלום?
הנכדים שלי כאן.
מקסימים.
כן. כן, כמובן. התמונות שלהם במסגור.
אני חייבת לשאול, מי האישה הזאת?
איזו אישה?
האישה בפינה הרחוקה שלוטשת אלייך עיניים מאז שהתיישבנו.
קוקו יקירה. שלום.
היא מנופפת לך. - מזמן לא נפגשנו.
היא?
קוקו היקרה. אני לא מאמינה.
קוקו! קוקו! - נראית עקשנית.
כן, היא עקשנית, לא? כן.
כולם מסתכלים. מוטב שתיגשי לומר שלום.
קתרין מיובשת ומותשת.
היא צריכה לאכול מזונות פשוטים, כי כנראה יש לה כיב קיבה.
בסדר, אבל יש עוד בעיה.
לעתים קרובות היא לא יודעת מי אני או איפה היא נמצאת.
כן, אבל להרעבה ולתת-תזונה, אתה יודע, יש השפעות מסובכות.
אנחנו מזהים תסמינים רבים באנשים שחזרו מהמחנות,
ובחלק מהמקרים יש גם אובדן זיכרון כתוצאה מהטראומה.
אבל הזיכרון שלה יחזור?
סביר להניח שכן.
אבל אסור בשום אופן ללחוץ עליה.
תדאג שהיא תנוח.
מיסייה דיור,
קתרין סבלה מאוד.
הרעבה יכולה להוציא אנשים מדעתם.
היא גורמת כאבי תופת.
היא עושה שמות בגוף, אבל גם בנפש, בנשמה.
מה אני יכול לעשות?
רק לתת לה זמן.
לך עם זה לאט, בבקשה.
אבוא לבדוק אותה אחת לכמה ימים.
תגביל את מספר המבקרים, עדיף שלא יבואו בכלל, אם אפשר.
אני לא רוצה שהיא תראה אותי מודאג.
יש לך פגישה עם ויגורו עכשיו.
אני לא יכול ללכת. זה בלתי אפשרי.
אני אסתדר איתה.
לא. לא הייתי עושה שינוי כזה אילו ידעתי
שהיא תחזור. זה נס.
נכון.
וגם ההזדמנות הזאת שמיסייה בוסאק נותן לך היא נס.
כריסטיאן, אל תבזבז אותה.
קתרין בבית עכשיו.
זה העיקר.
אתה צריך להתגאות בעצמך.
אז בבקשה, לך.
אתה צריך לעשות מה שטוב לך. - כן, כן, כן.
לך.
הלו. - הגעתי
לבית של כריסטיאן דיור?
כן. זה בית דיור. - קתרין חזרה?
סליחה, קתרין? - כן,
אני רוצה לדבר איתה, בבקשה. - לא, זה לא אפשרי.
אתה בטוח? - לא, אני מצטער.
לא תאמיני כמה קשה היה לי לצאת ממדריד.
כלומר, האנשים בשגרירות הבריטית,
כולם עד האחרון, כל מה שעניין אותם היה איפה הייתי ומה אני יודעת.
כל כך הרבה שאלות. זה היה ממש מתיש.
נשמע מעייף.
מעייף? לא, זה היה פשוט עינוי.
כן, טוב, יצאת משם בשלום.
זה כל מה שחשוב.
תגידי לי, למה את כאן?
זו שעת ארוחת הצהריים.
הייתי חושבת
שתעדיפי לבקר בלונדון.
אחרי התקרית הקטנה שלנו במדריד, תויגתי כבוגדת, את מבינה.
וכל בני משפחתי באנגליה התכחשו לי.
אז עכשיו כולי שלך, את יודעת.
איזה מזל יש לי.
ספרי לי איך החיים כאן.
כל השווייצרים האלה נראים כל כך...
עשירים.
שלא יבואו לך שום רעיונות לראש, אלזה.
אילו רעיונות?
אני משתדלת לשמור על פרופיל נמוך. כדאי גם לך.
המצב עדיין מסוכן.
ממשלת צרפת מחפשת אותך?
תנמיכי את הקול.
סליחה. סליחה.
קוקו.
אם את רוצה שאחריש בקשר למה שאני יודעת,
אולי פשוט תדאגי שאקבל את מה שהבטחת לי?
הנה זה. זה רק עניין של כסף.
יקירה, אמרת את זה בעצמך במדריד. זה רק כסף.
זה מה שאמרתי לי כשספאץ בזבז הכול.
אמרת שאת יכולה להשיג עוד. ואז...
ואז השווית את הלב ואת הנשמה שלי למפת שולחן.
לא התכוונתי לזה.
רק תדאגי לי, כן?
אפשר לחתום את זה בנשיקה.
בהחלט מגיעות לך ברכות.
היוזמה הזאת, בית האופנה שלך...
אני לא יודע מה בדיוק אמרת למיסייה בוסאק,
אבל הוא מעולם לא השקיע סכום כזה באדם יחיד.
לכבוד הוא לי.
סיפרת כבר לללונג?
הוא ודאי נסער מאוד מכך שאתה עוזב אותו.
עדיין לא. אבל אספר לו.
אתה צריך לעשות את זה מיד.
כריסטיאן, אנחנו צריכים להשלים את המסמכים.
לשכור חייטים, תופרות. לשכור דוגמניות, עובדים.
למצוא מקום. המיקום חשוב ביותר.
בוסאק רוצה משהו גדול מהחיים.
חשבתי על משהו אינטימי יותר, אישי יותר.
משהו שמבטא את רצוני להלביש נשים מעטות באנינות טעם.
כמובן. אבל זה עדיין צריך להיות בקנה מידה גדול.
ובוסאק ירצה יותר מנשים מעטות לבושות.
אתה ודאי מודע לכך.
אבל אצטרך מעט זמן.
אני לא בטוח שאתה יודע, אבל... - אחותך חזרה מהתופת.
כן. זה נפלא, כריסטיאן. מה שלומה?
היא מסתגלת, אבל זה ייקח זמן.
זה הישג מדהים.
לך הביתה וטפל בקתרין כמיטב יכולתך.
תודה, ז'ורז'.
אבל כשותפך העסקי,
כדאי שתדע שבוסאק הוא לא אדם סבלני במיוחד.
יש לו לוח זמנים משלו.
אני מבין. אני אסיר תודה.
אל תדאג.
אבל אני כן דואג.
זה נכון? היא כאן?
כן, היא כאן.
תודה.
אני צריך לראות אותה.
ארווה, היא חלשה. עדיף לחכות.
לא, לא, לא. אני חייב לדבר איתה.
בקרוב תדבר איתה.
לא היום. היא מבולבלת מדי.
היא שאלה עליי?
היא איבדה את הזיכרון.
אני מצטער. סליחה. אני חייב לראות אותה.
קתרין.
חשבתי שאיבדתי אותך.
הכול נשמע...
טיפשי כל כך לומר כל דבר.
טוב, בוא ניתן לה לנוח.
בבקשה.
רק רגע.
היא יודעת שאני כאן.
חשבתי שאיבדתי אותך.
תראה, לא נוכל לצאת לרחובות ב-72 השעות הקרובות.
ואל תדאג, נעזוב מיד לאחר מכן.
נבריח את ז'אן החוצה אחרי שירד החושך,
ואז כולנו נלך.
אחזור מחר.
טוב?
קחי את היד שלי, קתרין.
אמרי לי את שם הסטודנט השני,
וכל זה ייפסק.
קחי את היד שלי.
כן? הלו. - יש לי בשורה טובה, מיסייה דיור.
סלח לי. מי זה?
הגורל שלך מתקשר אליך.
מצאתי את המיקום המושלם לאטלייה החדש שלך.
ז'ורז' ויגורו יתקשר אחר כך ויקבע פגישה
כדי לראות את מיקום האטלייה.
אה, מר בוסאק. ז'ורז' יודע אני צריך עוד יום או יומיים.
מיסייה דיור,
אני נחוש בדעתי להפוך את החזון שלך למציאות,
אבל אתה צריך למלא את חלקך.
מדובר בעסקים, בסופו של דבר.
כן, אני יודע. ותאמין לי, אני אסיר תודה.
יפה. אז כל מה שהיה צריך להיאמר כבר נאמר.
המלחמה נגמרת, מיסייה דיור.
הגיע הזמן לחזור לחיים.
אתה יודע, נדיר שאני חש תקווה.
ובכל זאת, איכשהו אתה הגשמת את זה.
שמעת מהוורטהיימרים?
עדיין לא. - זה מגוחך.
אני אהרוס אותם.
את צריכה להבין משהו.
אסור שמשהו יחזור וירדוף אותנו. - על מה אתה מדבר?
אם את יוצאת למלחמה בוורטהיימרים,
אז כל השלדים יצאו מן הארון.
יש משהו שלא סיפרת לי?
לא. לא. אין כלום.
יש סודות שאני לא יודע עליהם?
תפסיק לחזור על אותה שאלה.
אם לא תתקשר אליהם היום ותדרוש תשובה, אתקשר בעצמי.
אבוי. נשמע כאילו את בצרות.
אל תתחילי, אלזה.
את כל מה שיש לי בחיים, הרווחתי ביושר.
בניתי את בית שאנל מאפס.
ואת שאנל מס' 5 אני המצאתי והבאתי להם.
כעת הם חושבים שיגנבו ממני ואעבור על כך בשתיקה.
מי רוצה לגנוב אותו ממך?
פייר ורטהיימר ואחיו הטיפש פול.
לא אעבור על כך בשתיקה. אני אקבל את מה שחייבים לי.
יפה. אני תמיד בעד שאנשים יקבלו את מה שחייבים להם.
כולל אני עצמי.
נראה שהולכת להיות מסיבה מוצלחת הערב.
קיבלת הזמנה?
הזמנה? לא. למה?
כל אורחי המלון מוזמנים. קיבלתי בדלפק הקבלה.
אנחנו לא הולכות למסיבה.
למה לא? בואי נראה מה כתוב בהזמנה, טוב?
"אורחים נכבדים וחברים לעתיד..."
זה דווקא חמוד. אפילו מחמיא.
"אחרי שנים רבות ללא סיבה למסיבה..."
אמת.
"הנכם מוזמנים בחום להרמת כוסית לחיים איתנו
היום בכל שעה בין ארבע אחה"צ לחצות.
אנחנו לא מכירות את האנשים האלה.
דווקא נראה לי שאת מכירה.
מה?
"מצפים בשמחה להכירכם,
מר וגברת פייר ורטהיימר."
מצחיק מאוד.
זה מה שכתוב.
זה לא צירוף מקרים.
לכן הוא לא ענה.
את מבינה, הוא משחק משחקים, אבל זו מלחמה.
אני צריך הדרכה.
משהו לא תקין.
העניין הוא... קתרין איננה.
ידעתי שהיא תחזור שונה, אבל ממש אי אפשר לזהות אותה.
מי לא יכול? - אני.
אני לא יודע מה לעשות.
אני מדמיין שוב ושוב את הדברים שהיא עברה,
ו...
התרחישים שאני רואה בראש שלי הם כל כך...
הם חסרי רחמים וקודרים כל כך.
אתה חש שהיא מאשימה אותך?
אני מאשים את עצמי.
אתה תהיה בטוח יותר אם אעזוב.
ואני יכול לגור עם הסטודנטים האחרים.
כך יהיה בטוח יותר לכולנו.
הדיווחים שלנו מאשרים עכשיו
שכל חמשת הסטודנטים יוצאו להורג במטווח הירי בבאלרד.
קתרין, אני צריך שתעבירי כמה הודעות, טוב?
בבקשה, אל תשלח אותה.
אנחנו חייבים לנסות.
אני מבין.
תביא אותי לקתרין.
תודה.
כשניכנס למסיבה, תני לי להוביל.
לא משנה לי.
תוכלי לדבר עם פייר כמה שתרצי. הוא נשוי.
אני מחפשת מישהו פנוי.
שלום.
רוצה משקה?
לא?
בסדר, תודה.
ואם מישהו ישאל איך אנחנו מכירות,
תגידי שאנחנו חברות ותיקות.
מלפני המלחמה.
בשום אופן אל תזכירי אף אחד מהנושאים המסובכים יותר.
בלי נושאים מסובכים כמו מדריד.
את מבינה את כוונתי, נכון? - כן, מבינה לחלוטין.
באתי לבקר את אחת החברות הקרובות ביותר שלי.
וזה הכול.
שם?
אתה מכיר אותי. זוז הצדה.
קבלי את התנצלותי, מדמואזל. אנחנו צריכים לאמת את כל השמות ברשימה.
קוקו שאנל.
אני מצטער מדמואזל. אין שום קוקו שאנל ברשימה.
לי יש הזמנה.
גב' אלזה לומברדי.
כן. השם שלך מופיע כאן.
כמה טוב לראות אותך הערב. - גם אותך.
בבקשה. מכאן. - תודה. תודה.
אבל מה איתה? לא הזמינו את כל אורחי המלון?
כמעט את כולם.
מר ורטהיימר אישר בעצמו את רשימת המוזמנים.
אז אני בטוחה שחל איזה בלבול קטן או משהו.
נתראה בפנים, יקירה.
זה לא מקובל עליי. אני נכנסת.
לא. לא.
את לא נכנסת. אין לך הזמנה.
נו באמת.
בבקשה, מדמואזל.
אל תיאלצי אותי לקרוא לאבטחה.
אל תיגע בי. חיית אדם זעירה.
מדמואזל, זו מסיבה פרטית.
את מוזמנת לסעוד יחד עם האורחים האחרים שלא הוזמנו.
אני אדאג שיפטרו אותך בגלל זה.
יהיה שווה.
בבקשה.
תני לי. אני אנסה.
פתטי.
ברוכים הבאים, כולם. אני פייר ורטהיימר.
כל כך טוב שכולכם באתם
לחגוג איתנו את הפרק החדש של פריחה ושל שלום בעולם שלנו.
אנא, הרימו כוסית לחיי כולנו, כל הנוכחים כאן.
לחיים.
פייר.
חבל שלא יכולת לבוא למסיבה.
עשו לך בעיות בכניסה?
אתה מתכוון למסיבה הנהדרת שעזבת כרגע
כדי לבוא לדבר איתי?
כן, המסיבה הזאת. אני מתנצל על שלא הוזמנת.
אז אחי ואני קיבלנו את המכתב שלך,
המכתב שמאיים עלינו בתביעה.
ברהיטות רבה, יש לציין. כמעט במקצועיות.
אני אדאג שתיתן לי את מה שאתה חייב לי.
כן, אני לא חושב.
התעלול הקטן שעשית כשהפעלת את החוק הנאצי כדי להדיח אותנו.
בכל רגע אנחנו יכולים לפתוח את הפה
ולהפיץ את הידיעה.
שלא לדבר על הלילות הרבים שלך במלון ריץ
שבהם אירחת את המוקיונים בעלי הליכת הברווז.
שמעתי מספיק.
אל תקומי ותלכי כשאני מדבר אלייך.
אז תפסיק לדבר.
אני תובעת אותך.
הרווחת הון בזכות השם שלי והבושם שלי.
עשרים שנה עשינו עסקים ביחד
ופתאום אתה חושב שאתה יכול לגנוב ממני?
נתראה בבית המשפט.
אתה ואחיך הפתטי.
זה לא יקרה. לא נאפשר את זה.
אתה חייב לי, אידיוט דפוק.
היה לנו הסכם. לך, לי ולאחי. הסכם טוב.
ידעת למה את נכנסת ואנחנו קיימנו את הצד שלנו בעסקה.
קיבלת את עשרת האחוזים שלך. אין לי מושג על מה את מתלוננת.
כי עבדתם עליי. - בכך שגיבינו אותך? שהאמנו בך?
תהיי רצינית.
האמת היא שאת בעצמך לא ראית את הפוטנציאל של העסק שלך.
ברור, עכשיו את זוקפת את זה לזכותך,
אבל באותם ימים שמחת מאוד להעביר אותו למישהו אחר
כדי שתוכלי לחגוג עם חברייך המטומטמים.
שקרן. שקרן מטונף שכמותך!
תודי בזה. תודי בזה.
נתת את העסק שלך לצמד יהודים כי ידעת שאנחנו נעשה אותך עשירה.
זה כל מה שאתם יודעים לעשות.
מה אמרת עכשיו?
שמעת אותי.
כסף, כסף, כסף. זה כל מה שאתם, כסף.
סלחי לי.
השיחה הזאת לא נגמרה.
אף פעם לא הבנת אותי, פייר, ולעולם לא תבין.
תיהנה מהמסיבה שלך.
את מוחזרת.
הגוף שלך כאן.
אבל הנשמה במקום אחר.
אני לא חושבת שאני רוצה להמשיך. - גם אני הרגשתי כך. ואז זה קרה.
מאדאם דלאהיי ראתה אותך בחיזיון.
היא ראתה אותי? - כן.
היא ידעה שתחזרי.
זה לא אפשרי.
אין לזה שום משמעות, לשום דבר מזה.
אני רואה אותך שם עכשיו.
כואב לך כל כך.
כולם סבלו.
אבל יש איתך עוד מישהו.
הם עינו אותנו לבד.
זה לא מה שאני רואה בחדר הרחצה.
מה את יודעת על חדר הרחצה?
לא. את לקחת את היד שלו.
קחי את היד שלי.
הוא עזר לך לשרוד.
כאן את לבד.
אבל שם... - זה מספיק.
אחיך הביא אותך אליי
כדי שאנסה להביא מעט נחמה ללב מיוסר.
היה איתך משהו. לקחת את היד שלו.
כריסטיאן.
לכי מכאן.
אני מצטערת שעברת את זה... - בואי, מאדאם דלאהיי.
יקירתי. - בפעם אחרת. ותודה רבה.
כריסטיאן, סלק אותה מכאן.
אני מצטערת כל כך.
סופי.
סופי!
מיסייה?
מיסייה דיור התקשר לומר שלא יגיע? קבענו לראות נכנסים.
אני חושבת שלא.
בטלי את הפגישה. - בסדר, מיסייה.
מיסייה בוסאק לא יהיה מרוצה.
קתרין.
היא רק ניסתה לעזור לך. כולנו רק רוצים לעזור לך.
לעזור לי?
אתה לא יכול לעזור לי.
אבל את בבית.
את כאן כעת, איתנו. את צריכה להיות כאן איתנו.
תני לי לעזור לך.
אני אשמה במה שקרה לז'אן.
לא הייתי צריכה לבקש ממנו לעזוב את הדירה.
כאן הוא היה מוגן.
את חייבת לסלוח לעצמך. המצב היה בלתי אפשרי.
מיסייה? מדמואזל?
רציתי לבוא לראות אותך. שמעתי שמצבך לא טוב.
התקשרתי קודם. - לא.
רציתי לדבר איתך. - לא, בלי מבקרים.
זה לא עיתוי מוצלח, בחור צעיר. בבקשה.
ראיתי את הפנים שלך בעבר.
איך אני מכירה אותך?
הייתי חבר של ז'אן. שמעתי שחזרת הביתה.
תוכלי לעשות לי טובה ולבוא איתי, בבקשה?
אני רוצה להראות לך משהו.
קתרין, את לא במצב...
אדוני, אני חושב שזה חשוב.
כמובן.
זה כאן, לא רחוק.
כאן הם נמצאים.
הם?
כן, ז'אן וכל השאר.
היינו שישה בסך הכול.
התקנו מכבש דפוס קטן בבית של סבתא שלי
והתחלנו להפיץ עלונים אנטי-נאציים.
בהתחלה נראה שלא תהיה לזה השפעה.
אבל זה התרחב. ההתנגדות התרחבה.
ואז זה תפס את תשומת לבם של הנאצים.
כשהנאצים לקחו את כל חמשת החברים שלי,
הייתי בטוח שאהיה הבא בתור.
אבל אף אחד לא בא לקחת אותי.
ולמחרת הייתי מוגן.
והמשפחה שלי הייתה מוגנת.
וגם ביום הבא.
ואז ידעתי שהחברים שלי לא נקבו בשמי.
החברים שלי לא נשברו ואת לא נשברת.
אין לי מושג איך שמרת על שתיקה בכל העינויים שעברת.
ובאתי לומר לך תודה.
אני חייב לך את חיי.
נתת לי הזדמנות שנייה לחיות.
אביא אותך הביתה כשתהיי מוכנה.
עכשיו אני זוכרת.
האנשים במחנה לא האמינו איזו גיבורה אני כשעמדתי בעינויים.
אבל לא מתוך גבורה שמרתי על שתיקה.
זה לא היה אומץ.
עכשיו אני זוכרת.
זה היה בזכותך, כריסטיאן.
זה בסדר.
אני כל כך עייפה.
הלוואי שהם יהרגו אותי.
למות זה קל.
רק את יודעת מה את צריכה לעשות.
את שומעת אותי? עם מי את מדברת?
אין לי מה להגיד לך.
קחו אותה! קחו אותה!
לא!
סליחה על ההפרעה.
אתה לא מפריע, כריסטיאן.
רק רציתי לומר לך שאני מצטער על שהחמצתי את הפגישה שלנו
ושאהיה שם מחר ובכל יום ויום לאחר מכן.
אני חייב לדעת שאני יכול לסמוך עליך. - לא אאכזב אותך.
אנחנו ניצור משהו גדול ביחד. אתה, אני ובוסאק.
זה נדיר, אתה יודע.
מה נדיר?
לקבל הזדמנות שנייה בחיים.
הזדמנות שנייה?
כן. קיבלתי הזדמנות שנייה.
אני חושב שכולנו קיבלנו.
מצאי לך חדר משלך, אלזה.
אין לי מצב רוח לשטויות שלך.
אלוהים אדירים.
מה אתה רוצה? - את צודקת לגמרי.
אף פעם לא הבנתי אותך.
פייר. - אבל אני רוצה להבין.
הלילה.
רד על הברכיים.
קוקו, בבקשה.
זה לא אני. זה אחי.
אז תהיה ילד טוב.
ותשלם את הכסף שאתה חייב לי.
תרגום: גלית אקסלרד