VALÓS ESEMÉNYEK ALAPJÁN
Catherine! Igen dallamos a neved.
Talán nem lesz veled gond.
Úgy segíthetsz magadon, ha beszélsz.
Ha meg nem...
akkor bántani foglak.
És addig nem hagyom abba,
amíg el nem mondod, amit tudni akarok.
Hetvenkét óra pihenő nélkül. Nem akarsz aludni?
Ha nem beszélsz, akkor sosem lesz vége.
Volt egy hatodik diák.
Mondd meg a nevét, különben mész vissza a jeges vízbe!
- Nem mondok semmit! - Ne...
Ne, ne! Biztonságban vagy!
Biztonságban vagy. Itthon.
Ne! Én vagyok az!
- Én vagyok. Christian. - Kérem!
Tehát közölted velük, hogy perelek, és nem mondtak rá semmit?
Meg kell értened, mibe vágtad a fejszéd!
Én?
Nem én kezdtem. Tönkreteszem őket!
- Coco... - Pierre és Paul szerződést szegett,
amikor a Chanel No. 5 gyártását az engedélyem nélkül Amerikába vitték.
A hátam mögött.
Ezt majd a bíróság dönti el.
Lesz per, kontraper, és...
A fene essen beléd, René! Elvégzed a munkádat,
vagy hazamenjek, és én csináljam meg helyetted?
Kell a pénz.
Leszerveztem egy ebédet Svájc leggazdagabb asszonyaival.
Ha megkedvelnek, sok pénzt fognak fizetni, hogy öltöztesd őket.
Üdv! Jó napot!
- Jó napot! - Örvendek.
Szintén.
- Üdv! Örvendek! - Üdv! Hogy vannak?
- Még nem ültették le önöket? - Nem.
Elnézést! Vezessen minket az asztalomhoz!
Máris, mademoiselle! Szabadna egy pillanatra?
Szabad.
Mademoiselle, a számlája...
Nekem erre nincs időm. A szavamat adom, kiegyenlítem.
Most kérem, lépjen el, ez egy rendkívül fontos ebéd!
Mondd, André hogy van?
Gabrielle-lel néhány napja értek Párizsba. Elkezdték a kezelését.
Reméljük a legjobbakat!
Már csak ők maradtak nekem.
Mindennél jobban szeretem őket.
Van fényképe róluk?
Az én unokáim itt vannak.
Kedves!
Ó, igen. Persze, hogyne. Épp keretezik a portréjukat.
Hadd kérdezzem meg: ki az a hölgy?
Milyen hölgy?
A túlsó sarokban. Azóta bámul rád, hogy leültünk.
Coco drága! Szia!
- Neked integet. - Hiányoztál!
Hogy ő?
Coco drága! Nem hiszem el!
- Coco! Coco! - Igen kitartó.
Tényleg az, nemde?
Mindenki minket néz. Jobb lesz, ha odamész hozzá!
Catherine nagyon kiszáradt és kimerült.
Gyomorkímélő kosztot kapjon, valószínűleg fekélyei vannak!
Rendben, de... valami más baja is van.
Sokszor nem ismer fel, nem tudja, hol van...
Tudja, az éhezés és alultápláltság hatásai igen összetettek.
Többféle tünetet figyeltünk meg a táborokból visszatérőkön,
néhány esetben amnéziát is okozhat a trauma.
De visszatér az emlékezete?
Igen, minden bizonnyal.
De fontos, hogy semmit se erőltessen!
Sokat kell pihennie.
Monsieur Dior,
Catherine rendkívül sokat szenvedett.
Az éhezés megőrjíti az embereket.
Felfoghatatlan fájdalmat okoz.
A test nagyon megsínyli, de azzal együtt az elme és a lélek is.
Mit tehetek?
Adjon neki időt!
Ne siettesse!
Pár naponta rá fogok nézni.
Korlátozza a látogatókat! A legjobb, ha egyet sem fogad.
Nem akarom, hogy aggódni lásson.
Most van a találkozód Vigouroux-val.
Nem mehetek. Kizárt.
Elboldogulok egyedül.
Nem. Én nem hozok ekkora döntést, ha tudom,
hogy visszatér. Ez kész csoda.
Igen, valóban.
És Monsieur Boussac lehetősége is az.
Christian, ne vesztegesd el!
Catherine végre itthon van.
Az a fontos.
Légy büszke magadra!
Kérlek, menj el!
- Azt tedd, ami neked a legjobb! - Jó.
Menj el!
- Halló! - Christian Dior lakása?
- Igen, Dior-rezidencia. - Catherine hazatért?
- Elnézést, Catherine? - Igen,
- szeretnék vele beszélni. - Nem lehet.
- Biztos? - Nem, sajnálom.
Nem hiszed el, mit végig nem szenvedtem, hogy kijussak Madridból!
A Brit Nagykövetség emberei,
mind, egytől egyig azzal foglalkoztak, hol jártam, mit tudok.
Annyit faggatóztak! Rendkívül fárasztó volt.
Kimerítő lehetett.
Hogy kimerítő? Nem, kész kínzás volt!
Igen, nos, kijutottál egy darabban.
Csak ez számít.
Mondd, miért vagy itt!
Ebédidő van.
Azt hittem,
inkább Londonba mész szívesebben.
Nos, a kis madridi tangónk után hazaárulónak bélyegeztek.
Az angol családom kitagadott.
Így most megnyertél magadnak.
De jó nekem!
Mesélj, milyen itt!
Ezek a svájciak annyira...
gazdagok!
Eszedbe ne jusson, Elsa!
Micsoda?
Próbálom meghúzni magamat. Neked sem ártana.
Még nem múlt el a veszély.
Keres a francia kormány?
Halkabban!
Bocsánat!
Coco!
Ha azt akarod, hogy hallgassak a történtekről,
akkor add meg nekem, amit ígértél!
Na tessék! Tehát a pénzről van szó.
Drágám, te magad mondtad Madridban: ez csak pénz.
Nekem is ezt mondtad, amikor Spatz elköltötte.
Azt mondtad: „Szerzek még!” Aztán...
a szívemet és a lelkemet egy abroszhoz hasonlítottad.
Nem úgy értettem.
Csak gondoskodj rólam, jó?
Megpecsételhetjük egy csókkal.
Hadd gratuláljak!
Ez a vállalkozás, a házad...
Nem igazán tudom, mit mondtál Monsieur Boussacnak,
de eddig még sosem fektetett be ennyi pénzt egyetlen emberbe.
- Megtisztelő. - Lelongnak szóltál már?
Biztosan magába roskadt, hogy otthagyod őt.
Még nem. De szólni fogok neki.
Minél hamarabb meg kell tenned!
Christian, be kell fejeznünk az adminisztrációt!
Szabókat, varrónőket felvenni. Modelleket, dolgozókat keresni.
A műterem helye is kulcsfontosságú.
Boussac valami extravagánsra vágyik.
Én inkább bensőségesebbre, személyesebb hangvételűre gondoltam.
Ami azt a vágyamat tükrözi, hogy kevés nőt öltöztetnék, de kiválóan.
Természetesen. De akkor is nagy volumenben kell csinálnunk.
És Boussac nem csak egy pár nőt akar majd öltöztetni.
Ezt biztosan tudod.
De szükségem van egy kis időre.
- Nem tudom, hallottad-e... - A húgod visszatért a pokolból.
Hallottam. Ez csodálatos, Christian. És hogy van?
Kezd visszaszokni, de kell még idő.
Remek hír.
Menj haza, és gondoskodj Catherine-ről, ahogy tudsz!
Köszönöm, Georges.
Ám üzleti partneredként megsúgom,
hogy Boussac nem a türelméről híres.
A saját órája szerint él.
Megértem. Hálás vagyok.
Ne aggódj!
Dehogynem aggódok!
Igaz a hír? Itt van?
Igen, itt van.
Köszönöm.
Látnom kell.
Hervé, még gyenge. Várnod kell!
Nem. Beszélnem kell vele!
Fogsz is, majd hamarosan.
Ma ne! Túlságosan összezavarodott.
Engem nem keresett?
Amnéziától szenved.
Bocsánat! Bocsánat, de látnom kell!
Catherine!
Azt hittem, elveszítelek.
Minden olyan...
Annyira hiábavaló bármit is mondanom!
- Jó, hagyd pihenni! - Kérlek!
Egy pillanatra!
Felismer.
Azt hittem, elveszítelek.
Figyelj, a következő 72 órában nem lehetünk az utcákon!
És ne aggódj, utána rögtön elmegyünk!
Sötétedés után kicsempésszük Jeant.
Aztán mind elmegyünk.
Holnap visszajövök.
Jó?
Fogd meg a kezemet, Catherine!
Áruld el a másik diák nevét,
akkor nem kell többé szenvedned!
Fogd meg a kezem!
- Igen? Halló! - Jó hírem van, Monsieur Dior.
Elnézést, de kivel beszélek?
A végzete hívja.
Megtaláltam a tökéletes helyszínt a műterme számára.
Georges Vigouroux később megkeresi, hogy időpontot egyeztessenek
a megtekintéséről.
Ó, Mr. Boussac! Georges tudja, hogy kellene egy-két nap.
Monsieur Dior,
én rendíthetetlenül hiszek az álma megvalósításában,
de önnek is lépnie kell.
Hiszen a vállalkozásáról van szó.
Tudom. És higgye el, nagyon hálás vagyok érte!
Helyes. Akkor helyben vagyunk.
A háborúnak lassan vége, Monsieur Dior.
Eljött az újjászületés ideje!
Tudja, nálam ritka, hogy bizakodónak érezzem magam.
Ön valahogy mégis elérte.
Wertheimerék válaszoltak már?
- Még nem. - Nevetséges.
Tönkreteszem őket.
Valamit meg kell értened.
- Nem kerülhet elő csontváz. - Te meg miről beszélsz?
Ha háborút indítasz Wertheimerékkel,
akkor minden ki fog bukni a szekrényből.
Van bármi, amiről még nem tudok?
Nem. Nem, nincs.
- Bármilyen titok, amiről nem tudok? - Ne hajtogasd már ugyanazt a kérdést!
Ha nem hívod fel őket ma, választ követelve, akkor majd én!
Ó, jaj! Úgy hallom, bajban vagy.
Ne kezdd, Elsa!
Én mindent kiérdemeltem az életben.
A semmiből építettem fel a Chanel-házat.
A parfümöt én találtam fel. Én vittem oda nekik.
Most meg azt hiszik, megúszhatják a lopást.
Kik akarják ellopni?
Pierre Wertheimer és az idióta bátyja, Paul.
Nem ússzák meg szárazon! Visszaszerzem a jussomat.
Helyes! Én támogatom, hogy megszerezd a jussodat.
Ahogy az enyémet is.
Úgy tűnik, egész jó kis parti lesz ma este.
Te kaptál meghívót?
Meghívót? Nem. Miért?
Minden szállóvendéget meghívtak. A recepciós adta oda.
Nem megyünk arra a partira.
Miért nem? Nézzük, mit írnak!
„Tisztelt vendégeink, jövőbeli barátaink”...
Ez kedves. Nagyon hízelgő.
„Annyi sötét, szomorú év után”...
Ez így van.
„Tisztelettel meginvitáljuk, hogy koccintson egyet velünk az életre,
ma délután négytől egészen éjfélig!”
Nem ismerjük őket.
De, szerintem te igen.
Micsoda?
„Alig várjuk, hogy megismerhessük!
Mr. és Mrs. Pierre Wertheimer.”
Nagyon vicces!
Azt írja itt.
Ez nem véletlen.
Hát ezért nem válaszolt.
Itt játszadozik, de ez már háború.
Útmutatásra van szükségem.
Valami nem stimmel.
Mintha... Catherine nem is lenne itt.
Tudtam, hogy megváltozik, de szinte már felismerhetetlen.
- Kinek? - Nekem.
Nem tudom, mit tegyek.
Folyton elképzelem, miken mehetett keresztül,
és...
az esetek, amiket látok a fejemben, annyira...
kegyetlenek, sötétek!
Úgy érzi, önt hibáztatja?
Én hibáztatom magamat.
Biztonságosabb, ha nem maradok.
Elmegyek a többi diákhoz. Így mindenkinek biztonságosabb.
A jelentéseink alapján tudjuk,
hogy mind az öt diákot kivégzik a Balard lőtéren.
Catherine, el kéne vinned pár üzenetet, rendben?
Kérlek, ne küldd el!
Meg kell próbálnunk.
Megértem.
Vigyen el a húgához!
Köszönöm.
A partin inkább majd én beszélek.
Tőlem! Beszélj csak Pierre-rel, engem hidegen hagy! Hisz nős.
Engem a partiképesebb urak érdekelnek.
Jó estét!
Kérsz egy italt?
Nem? Jó, köszönöm.
Ha bárki megkérdezi, hogy honnan ismerjük egymást,
akkor mondd, hogy régi barátok vagyunk!
A háború előttről.
Semmi esetre se említsd a bonyolultabb ügyeket!
Mint például Madridot.
- Tudod, mire gondolok. - Hogyne.
Én csak látogatóban vagyok a legkedvesebb barátnőmnél.
És kész.
A nevét!
Ismer. Engedjen be!
Elnézést kérek, mademoiselle! Csak a meghívottakat engedhetjük be.
Coco Chanel.
Elnézést, mademoiselle! „Coco Chanel” név nem szerepel itt.
Az enyém itt van.
„Miss Elsa Lombardi.”
Igen. Itt is van a neve.
- Örülünk, hogy eljött. - Köszönöm.
- Erre tessék! - Köszönöm.
Vele mi lesz? Nem hívták meg az összes vendéget?
Egy-két kivétellel.
Mr. Wertheimer személyesen intézte a listát.
Nos, akkor biztosan csak valami félreértésről van szó.
Odabent találkozunk, drága!
Ez hallatlan! Bemegyek.
Nem.
Ön nem. Nincs meghívója.
Na, idefigyeljen!
Kérem, mademoiselle!
Nem akarom idehívni a biztonságiakat.
Ne nyúljon hozzám, maga ősember!
Mademoiselle, ez egy privát parti.
Nyugodtan foglaljon helyet a többi vendéggel, akiket nem hívtak meg!
Ezért repülni fog!
Megérte.
Tessék!
Adja! Majd én megpróbálom!
Nevetséges!
Üdvözlök mindenkit! A nevem Pierre Wertheimer.
Annyira örülök,
hogy együtt ünnepelhetjük az új világot és annak felvirágzását!
Emeljük poharunkat a jelenlevőkre!
Egészség!
Pierre!
Kár, hogy nem tudtál bejönni a partimra!
Nem sikerült bejutni?
Arra a fényűző partira, amit most hagytál ott,
hogy beszélgess velem?
Igen. Elnézést, hogy te lemaradtál a meghívóról!
A bátyámmal megkaptuk a kis leveledet.
Amiben perrel fenyegetsz minket.
Igen világosan. Egészen profi módon.
Megfizetitek, amivel tartoztok nekem.
Nem hiszem.
Ott volt a kis trükköd, amikor az árja törvényekkel fenyegettél.
Bármikor dönthetünk úgy,
hogy más is tudjon róla.
A Ritzben töltött éjszakáidról nem is beszélve,
ahol azokat a masírozó bohócokat szórakoztattad!
Eleget hallottam.
Ne menj el, amíg hozzád beszélek!
Akkor ne beszélj!
Beperellek titeket.
Vagyont csináltatok a nevemből és a parfümömből.
Húsz éve vagyunk üzlettársak,
és most azt hiszitek, csak úgy meglophattok?
Találkozunk a bíróságon!
Veled meg azzal a szánalmas bátyáddal!
Az nem történhet meg. Nem hagyjuk.
Tartozol nekem, te hülye idióta!
Megegyeztünk. Te, én és a bátyám. Egész korrekten.
Tudtad, mibe vágsz bele, és mi betartottuk az ígéreteinket.
Megkaptad a 10%-ot. Nem értem, mire fel ez a panasz.
- Mert átvágtatok! - A támogatásunkkal? A bizalmunkkal?
Na, ne nevettess!
Az az igazság, hogy nem ismerted fel az üzletedben rejlő lehetőséget.
Persze, most már büszkélkedsz vele,
de akkoriban még boldogan adtad át nekünk,
hogy az idióta barátaiddal szórakozhass.
Szemét, hazug disznó!
Ismerd el! Ismerd csak el!
Zsidóknak adtad a vállalkozásodat, mert tudtad, hogy mi gazdaggá teszünk.
Csak ebben vagytok jók.
Mit mondtál?
Jól hallottad.
Pénz, pénz, pénz! Csak arra vagytok jók!
Már elnézést!
De még nem végeztünk!
Te sosem értettél meg, Pierre, és nem is fogsz.
Jó szórakozást a partidhoz!
Visszatért ide.
Itt van a teste.
De a lelke máshol jár.
- Én nem akarom ezt. - Én is ezt éreztem. Aztán megtörtént.
Madame Delahaye látott egy jelenésben.
- Látott? - Igen.
Tudta, hogy visszajössz.
Az lehetetlen.
Ennek az egésznek semmi értelme.
Most ott látom.
Nagy fájdalmat érez.
Mindenki szenvedett.
De más is van ott önnel.
Külön kínoztak minket.
Én nem ezt látom a fürdőszobában.
Mit tud a fürdőszobáról?
Nem. Megfogta a kezét.
Fogd meg a kezem!
Segített önnek a túlélésben.
Itt egyedül van.
- De ott... - Elég!
A bátyja azért hozott ide engem,
hogy gyógyírt adjak a megtört szívére.
Ott volt önnel valaki. Megfogta a kezét.
Christian!
Küldd el!
- Sajnálom, amint keresztülment... - Jöjjön, madame!
- ...kedvesem! - Majd máskor. De nagyon köszönöm!
Christian, vidd innen!
Sajnálom!
Sophie!
Monsieur?
Monsieur Dior szólt, hogy nem jön? Meg kell néznünk pár ingatlant.
Nem hiszem.
- Mondja le a találkozót! - Igenis, monsieur.
Monsieur Boussac nem fog repesni.
Catherine!
Csak segíteni akart neked. Mind segíteni szeretnénk.
Segíteni?
Nem segíthetsz.
De itthon vagy.
Most már itt vagy velünk. Most már itt kell lenned!
Hagyd, hogy segítsek neked!
Az én hibám, ami Jeannal történt.
Nem szabadott volna elküldenem.
Itt biztonságban volt.
Meg kell bocsátanod magadnak! Lehetetlen helyzetbe kerültél.
Monsieur? Mademoiselle?
Meg akartalak látogatni. Hallottam, nem vagy jól.
- Már telefonáltam. - Nem.
- Beszélni szeretnék. - Nem fogad látogatókat.
Most nem alkalmas, fiatalember. Kérem!
Már láttam az arcodat.
Honnan ismerlek?
Jean a barátom volt. Hallottam, hogy hazatértél.
Kérlek szépen, gyere velem!
Valami fontosat szeretnék mutatni.
Catherine, most nem vagy abban az állapotban.
Uram, tényleg fontos lenne!
Hogyne.
Ide jövünk.
Itt nyugszanak.
- Kik? - Jean és a többiek.
Összesen hatan voltunk.
Felállítottunk egy kis nyomdát a nagymamám házában,
náciellenes röpiratokat terjesztettünk.
Eleinte úgy tűnt, semmit sem érünk vele.
De aztán kinőtte magát. Az Ellenállás megerősödött.
Végül felkeltette a náci ellenlábasok figyelmét.
Amikor mind az öt barátomat elvitték a nácik,
biztosra vettem: én leszek a következő.
De aztán senki sem vitt el.
A következő napon biztonságban voltam.
A családom is.
Aztán másnap is.
Akkor már tudtam, hogy a barátaim nem neveztek meg.
A barátaim nem törtek meg, ahogy te sem.
Nem tudom, hogyan tartottad magad.
Köszönetet akarok mondani.
Miattad maradtam életben.
Adtál nekem egy második esélyt az életre.
Hazaviszlek, ha végeztél.
Most már emlékszek.
A táborban nem hitték el, milyen bátran álltam ki a kínzást.
De nem a bátorság akadályozta meg, hogy beszéljek.
Nem a bátorság miatt volt.
Most már emlékszek.
Miattad volt, Christian.
Nyugodj meg!
Annyira elfáradtam!
Bárcsak megölnének!
Meghalni könnyű.
Csak te tudhatod, mi a teendő.
Hallasz? Kihez beszélsz?
Nem mondok semmit!
Hozzátok! Hozzátok!
Ne!
Bocsánat a zavarásért!
Nem zavarsz, Christian.
Én csak... Szeretnék bocsánatot kérni, amiért nem mentem el a megbeszélésre,
és ígérem, holnaptól kezdve mindennap ott leszek.
- Tudnom kell, hogy számíthatok-e rád. - Nem okozok csalódást.
Hárman sokra fogjuk vinni. Te, én és Boussac.
- Tudod, nagyon ritka az ilyen. - Micsoda?
A második esély az életben.
A második esély?
Igen. Kaptam egy második esélyt.
Ahogy mindannyian.
Bérelj saját szobát, Elsa!
Most nincs kedvem a hülyeségeidhez!
Az istenért már!
- Mit akarsz? - Teljesen igazad van.
Sosem értettelek meg.
- Pierre! - De meg akarlak érteni.
Most azonnal.
Térdre!
Coco, kérlek!
Nem miattam van. A bátyám tehet róla.
Akkor légy jó fiú!
És add ide a nyamvadt pénzemet!
A feliratot fordította: Alimuradov Dóra