PO RESNIČNIH DOGODKIH
Catherine. Tvoje ime zveni mehko.
Morda ne boš preveč naporna.
Lahko si pomagaš, tako da govoriš z mano.
Če ne boš...
Te bom ranil.
Ne bom odnehal, dokler mi ne poveš vsega.
Dvainsedemdeset ur brez počitka. Si ne želiš spati?
Če ne boš govorila z mano, se to ne bo nikoli končalo.
Še šesti študent je bil.
Povej ime, ali pa greš nazaj v ledeno kopel.
- Nimam ti kaj povedati! - Ne, ne. Na varnem si.
Doma si.
Jaz sem.
- Jaz sem. Christian. - Prosim.
Povedal si jima, da ju tožim, pa molčita?
- Razumeti moraš, v kaj si se spustila. - Spustila?
V nič se nisem spustila. Uničila ju bom.
- Coco... - Pierre in Paul sta kršila pogodbo,
ko sta proizvodnjo Chanela 5 brez mojega dovoljenja preselila v ZDA.
O tem bo odločilo sodišče. To bosta napad in protinapad.
Jebenti, René. Boš opravljal svoje delo
ali ga moram opraviti namesto tebe? Potrebujem denar.
Organizirala sem kosilo s premožnimi Švicarkami.
Če jim boste všeč, vam bodo veliko plačale za obleke.
- Pozdravljeni. Me veseli. - Pozdravljeni.
Enako.
- Pozdravljeni. - Me veseli.
- Vas še niso posedli? - Ne še.
Oprostite. Posedite nas za mojo mizo.
Seveda, gospodična. Smem na hitro govoriti z vami?
Da?
Vaš račun.
Nimam časa za to. Obljubim, da bom plačala.
Prosim, pomembno kosilo je. Umaknite se.
Kako se drži André?
Pred nekaj dnevi sta z Gabrielle prišla v Pariz. Se že zdravi.
Držim pesti.
Le njiju še imam.
- Imam ju najrajši na svetu. - Imate fotografijo?
- Svoje vnuke imam tu. - Lepo.
Seveda. Njuna portreta sem dala uokviriti.
Kdo je tista gospa?
Katera gospa?
Ženska v vogalu. Odkar smo sedle, vas opazuje.
Coco, dragica. Zdravo.
- Maha vam. - Dolgo se nisva videli.
- Ona? - Draga Coco. Ne morem verjeti.
- Coco! Coco! - Vztrajna je.
Res je, kajne?
Vsi gledajo. Rajši jo pojdite pozdravit.
Dehidrirana je in izčrpana. Lahko hrano mora jesti, ker ima najverjetneje čir.
Še nekaj je narobe. Pogosto ne ve, kdo sem. Ali kje je.
Lahko je posledica stradanja in podhranjenosti.
Take simptome najdemo pri taboriščnikih.
Včasih se ne spomnijo zaradi travme.
- Toda spomin se ji bo vrnil? - Verjetno.
Pomembno je, da je ne silite. Počivati mora.
Gospod Dior, Catherine je veliko pretrpela.
Zaradi stradanja se lahko ljudem zmeša.
To je grozna bolečina.
Uniči telo, a tudi um, duha.
- Kako lahko pomagam? - Čas ji dajte.
Vse naj bo počasi, prosim.
Vsak drugi dan bom prišel preverit. Omejite obiske. Bolje, da jih sploh ni.
Nočem, da me vidi v skrbeh.
- Z Vigourouxom si zmenjen. - Ne morem iti.
Jaz bom tu.
Tega koraka ne bi naredil, če bi vedel,
- da se bo vrnila. Čudež je. - Ja, res je.
Čudež je tudi, da ti je Boussac dal možnost.
Christian, ne zapravi je. Catherine je zdaj doma.
To je pomembno.
Bodi ponosen nase.
Prosim, pojdi.
- Naredi, kar je dobro zate. - Ja, ja.
Pojdi.
- Halo? - Je to dom Christiana Diorja?
- Tako je. - Se je Catherine vrnila?
Catherine?
- Rad bi govoril z njo. - Nemogoče.
- Res? - Žal mi je.
Ne veš, kako težko sem prišla iz Madrida.
Na britanskem veleposlaništvu
jih je zanimalo le to, kje sem bila, kaj vem.
Toliko vprašanj, da sem bila popolnoma izčrpana.
Sitna reč.
Sitna? Prava muka je bila.
No, vsaj preživela si.
To je pomembno.
- Kaj delaš tu? - Na kosilu sem.
Mislila bi si, da boš šla rajši v London.
Po najini zabavici v Madridu, so me označili za izdajalko.
Moja družina v Angliji me je razdedinila. Zdaj sem tvoja.
Res sem srečnica.
Kako je tu?
Švicarji se mi zdijo tako...
- Bogati. - Kar misli si, Elsa.
- Kaj naj si mislim? - Nočem se izpostavljati. Naredi enako.
- Še vedno je nevarno. - Te išče francoska vlada?
- Tiše. - Oprosti.
Coco.
Če hočeš, da molčim o tem, kar vem,
poskrbi, da dobim, kar si mi obljubila.
A tako. Za denar gre.
Ljubica, sama si rekla v Madridu. Saj je le denar.
To si mi rekla, ko je Spatz vsega zapravil.
Rekla si, da ga boš dobila še. In potem...
Moje srce in dušo si primerjala s prtom.
Nisem hotela.
Samo poskrbi zame, prav?
Lahko zapečativa s poljubom.
Čestitke so na mestu.
Tvoja modna hiša...
Ne vem, kaj si rekel Boussacu,
toda še nikoli ni vložil toliko denarja v enega človeka.
Počaščen sem.
Si že povedal Lelongu? Najbrž je ves iz sebe, ker ga zapuščaš.
- Ne še. Vendar bom. - Takoj naredi.
Urediti morava dokumente.
Najeti morava krojače, šivilje, manekenke, osebje.
Poiskati morava lokacijo. To je bistveno. Boussac hoče kaj velikega.
Rajši bi kaj bolj intimnega, osebnega.
Nekaj, kar izraža mojo željo, da oblačim le nekaj žensk.
Seveda. Vseeno mora biti razkošno.
Boussac bo hotel več kot nekaj žensk. To gotovo veš.
Potreboval bom nekaj časa.
- Ne vem, ali veš... - Tvoja sestra se je vrnila.
Vem. Čudovito, Christian. Kako je z njo?
Privaja se. Čas potrebuje.
To je čudovito.
Pojdi domov in neguj Catherine.
Hvala, Georges.
Toda kot družabnik moraš vedeti, da Boussac ni potrpežljiv.
Svoj urnik ima.
Razumem. In sem hvaležen.
- Naj te ne skrbi. - Pa me skrbi.
Je res? Je tu?
Ja. Tu je.
Hvala.
Moram jo videti.
Hervé, šibka je. Rajši počakajmo.
- Ne, moram govoriti z njo. - Kmalu.
- Danes ne. Preveč je zmedena. - Je vprašala po meni?
Je vprašala?
Spomin je izgubila.
Oprosti. Moram jo videti.
Catherine.
Mislil sem, da sem te izgubil.
Zvenelo bo... Karkoli bom rekel, bo neumno.
Dovolj bo. Pusti jo počivati.
Prosim.
Samo trenutek.
Ve, da sem tu.
Mislil sem, da sem te izgubil.
Naslednjih 72 ur ne smemo biti na ulicah.
Ne skrbi, takoj potem bomo odšli.
Jeana bova odtihotapila ven, ko se stemni. Potem bomo vsi odšli.
Jutri se bom vrnil. Prav?
Primi me za roko.
Povej ime drugega študenta.
In vse to se bo nehalo.
Primi me za roko.
- Halo? - Dobro novico imam, g. Dior.
Oprostite, kdo kliče?
Vaša usoda. Našel sem krasen kraj za vaš novi atelje.
Georges vas bo poklical in se dogovoril za sestanek. Glede ateljeja.
G. Boussac. Georges ve, da potrebujem še dan ali dva.
G. Dior, neomajen sem v želji, da vašo vizijo spremenim v resničnost.
Toda tudi vi morate opraviti svoje. Za posel gre.
Ja, vem. Verjemite, zelo hvaležen sem.
Dobro. Vse smo povedali.
Vojna se končuje. Čas je, da znova začnemo živeti.
Ni v moji navadi, da gojim upanje.
Toda vam je to uspelo.
Sta se Wertheimerja oglasila?
- Ne še. - To je smešno. Uničila ju bom.
Nekaj moraš razumeti.
- Nič se ne sme obrniti proti nama. - Prosim?
Če boš napovedala vojno Wertheimerjema, bo na plan prišlo marsikaj.
Je kar, česar mi nisi povedala?
Ne. Nič takega ni.
- Kakšna skrivnost, ki je ne poznam? - To si že vprašal.
Če ne boš še danes zahteval odgovora, ga bom jaz.
Ojej, videti je, da si v težavah.
Ne drezaj, Elsa. Vse, kar imam, sem si zaslužila.
Modno hišo Chanel sem postavila iz nič. Jaz sem ustvarila Chanel 5.
Zdaj pa mislita, da mi ga lahko ukradeta.
Kdo ga hoče ukrasti?
Pierre Wertheimer in njegov butasti brat Paul.
Ne bo jima uspelo. Dobila bom, kar mi pripada.
Dobro. Sem za to, da ljudje dobijo, kar jim pripada.
Tudi jaz.
Videti je, da bo nocoj dobra zabava. Si dobila vabilo?
Vabilo? Ne. Zakaj?
Vsi hotelski gostje so vabljeni. Na recepciji sem ga dobila.
- Ne grem na zabavo. - Zakaj ne? Poglejva, kaj piše.
"Spoštovani gostje in bodoči prijatelji!"
Zelo prisrčno. Laskavo.
"Več let nismo imela kaj praznovati..." Res je.
"Prisrčno vas vabimo, da skupaj nazdravimo na življenje.
Danes med četrto popoldne in polnočjo."
- Ne poznava jih. - Mislim, da jih.
Kaj?
"Komaj čakava, da vas spoznava. G. Pierre Wertheimer z gospo."
Zelo smešno.
Tako piše.
To ni naključje.
Zato ni odgovoril.
Igrice se igra. Toda to je vojna.
Potrebujem smernice.
Nekaj je narobe.
Catherine je odsotna.
Vedel sem, da se bo spremenila, vendar je nerazpoznavna.
- Za koga? - Zame.
Ne vem, kaj naj.
Ves čas si predstavljam, kaj vse je morala pretrpeti.
In...
Scenariji, ki jih vidim v glavi, so tako...
Neizprosni so in mračni.
- Se vam zdi, da vas obsoja? - Jaz se obsojam.
Varnejši boste, če grem.
Pa pri drugih študentih lahko bivam.
Tako bo varneje za vse.
Poročila potrjujejo, da bodo na Balardovem strelišču usmrtili pet študentov.
Catherine, nekaj sporočil prenesi.
Prosim, ne pošlji je.
- Moramo poskusiti. - Razumem.
- Peljite me h Catherine. - Hvala.
Ko prideva na zabavo, prepusti meni.
Briga me.
S Pierrom govori, kolikor hočeš. Poročen je.
Iščem koga, ki je na voljo. Pozdravljeni.
Bi kaj spila?
Ne?
Prav, hvala.
Če kdo vpraša, od kod se poznava, reci, da sva stari prijateljici.
Iz časa pred vojno. Nikakor pa ne omeni bolj zapletenih tem.
Brez zapletenih tem, kot je Madrid.
- Saj veš, kaj mislim, ne? - Ja, vem.
Le obiskala sem eno svojih najdražjih prijateljic.
To je vse.
- Ime? - Saj me poznate. Prosim, umaknite se.
Opravičujem se, potrditi moramo vsa imena na seznamu.
Coco Chanel.
Žal mi je, Coco Chanel ni na seznamu.
Jaz ga imam.
"Gdč. Elsa Lombardi."
Ja, vaše ime je tu.
- Lepo vas je videti nocoj. - Enako.
- Prosim. Kar naprej. - Hvala.
Pa ona? Niso povabljeni vsi hotelski gostje?
Skoraj vsi.
G. Wertheimer je osebno potrdil seznam.
Gotovo je pomota.
- Se vidiva notri, ljubica. - Nesprejemljivo. Naprej grem.
Ne.
Vi ne, nimate vabila.
Poslušajte.
Prosim, gospodična. Nočem klicati varnostnikov.
Ne dotikajte se me, zoprni človeček.
Gospodična, to je zasebna zabava.
Lahko večerjate z drugimi nepovabljenimi gosti.
Zahtevala bom, da vas odpustijo.
Vredno je bilo.
Izvolite.
Poskusite.
Bedno.
Dobrodošli, sem Pierre Wertheimer.
Lepo vas je videti tu,
na praznovanju novega poglavja blaginje in miru na svetu.
Prosim, dvignite kozarce na vse zbrane.
Na zdravje.
Pierre.
Škoda, da nisi mogla na zabavo. Nisi mogla priti noter?
Misliš na čudovito zabavo, s katere si šel, da bi govoril z mano?
Ja, tako je. Žal mi je, da si ostala brez vabila.
Z bratom sva dobila tvoje pisemce.
V katerem groziš, da naju boš tožila.
Precej umetelno, skoraj profesionalno.
- Hočem, da mi daš, kar mi dolguješ. - Ja. Ne bo šlo.
Sklicevala si se na arijske zakone, da bi naju izrinila iz posla.
Javnost lahko kadarkoli seznaniva s tem.
Da ne omenjam večerov v Ritzu,
- ko si zabavala marširajoče klovne. - Nočem te več poslušati.
Ne hodi stran, medtem ko govoriva.
Pa nehaj govoriti.
Tožila vaju bom.
Obogatela sta z mojim imenom in parfumom.
Dvajset let smo poslovali. Zdaj pa mislita, da me lahko okradeta?
Se vidimo na sodišču. S tabo in tvojim bednim bratom.
To se ne bo zgodilo. Ne bova dovolila.
Dolguješ mi. Klinčevi idiot!
Ti, jaz in moj brat smo sklenili dober posel.
Vedela si, v kaj se spuščaš. Midva sva se držala dogovora.
Dobila si 10 %. Ne vem, kaj se pritožuješ.
- Ker sta me preslepila! - Ker sva verjela vate? Zresni se!
Še sama nisi videla, kakšne možnosti ima tvoj posel.
Seveda zdaj hočeš vse zasluge,
takrat pa si se ga rada znebila in se šla zabavat z bebavimi prijatelji.
Lažnivec. Umazani, smrdljivi lažnivec.
Priznaj.
Posel si dala Judoma, ker si vedela, da boš z nama postala bogata.
Vi ste dobri samo v tem.
- Kaj si rekla? - Dobro si me slišal.
Denar, denar. Samo do denarja vam je.
Oprosti. Pogovor še ni končan.
Nikoli me nisi razumel, Pierre. In me nikoli ne boš.
Uživaj na zabavi.
Vrnila si se.
Tvoje telo je tu.
Toda tvoj duh je drugje.
- Nočem nadaljevati. - Tako je bilo pri meni. Nato te je
gospa Delahaye videla v viziji.
- Videla me je? - Ja. Vedela je, da se boš vrnila.
Nemogoče.
- To nima nobenega smisla. - Zdaj te vidim tam.
Hude bolečine trpiš.
Vsi so trpeli.
S tabo je še nekdo.
- Posamično so nas mučili. - V kopalnici ne vidim tega.
- Kaj veste o kopalnici? - Prijela si roko.
- Daj mi roko. - Pomagal ti je preživeti.
Tu si sama.
- Tam pa... - Dovolj.
Tvoj brat me je pripeljal k tebi, da bi trpečemu srcu prinesla tolažbo.
Nekdo je bil s tabo. Prijela si ga za roko.
Christian. Ti pa se poberi.
- Žal mi je, da si toliko pretrpela. - Pridite. Drugič. Najlepša hvala.
Spravi jo ven.
Zelo mi je žal.
Sophie.
Sophie!
- Gospod? - Je g. Dior odpovedal ogled lokalov?
Ne bi rekla.
- Odpovejte sestanek. - Prav, gospod.
G. Boussac ne bo zadovoljen.
Catherine. Le pomagati je hotela. Tako kot vsi.
Pomagati?
Ne morete mi pomagati.
Zdaj si doma.
Z nami. Moraš biti z nami.
Dovoli, da ti pomagam.
Jaz sem kriva za to, kar se je zgodilo Jeanu.
Ne bi ga smela prositi, da odide iz tega stanovanja. Tu je bil varen.
Odpusti si. Nemogoče okoliščine so bile.
Gospod? Gospodična?
Hotel sem vas obiskati. Menda vam ne gre najbolje.
- Klical sem. Da bi govorila. - Ne. Nobenih obiskov.
Ni pravi trenutek.
Videla sem vas že. Od kod vas poznam?
Jean je bil moj prijatelj. Slišal sem, da ste doma.
Bi šli z mano, prosim? Nekaj vam moram pokazati.
- Catherine, ne boš zmogla. - Pomembno je.
Seveda.
Tukaj je.
Tu so.
- Kdo? - Jean in drugi.
Šest nas je bilo.
V dedovi hiši smo imeli majhno tiskarno.
Delili smo protinacistične letake.
Na začetku se ni zdelo pomembno.
Vendar se je širilo. Odporniško gibanje tudi.
Opazili so nas nacisti.
Ko so mojih pet prijateljev odpeljali nacisti,
sem bil prepričan, da bom naslednji.
Pa nihče ni prišel pome.
Naslednji dan sem bil še vedno na svobodi.
Moja družina tudi.
In dan po tem tudi.
Takrat sem vedel, da me prijatelji niso izdali.
Moji prijatelji in vi se niste zlomili.
Ne vem, kako ste vzdržali mučenje.
Zahvaliti sem se hotel.
Življenje vam dolgujem.
Drugo možnost ste mi dali.
Ko končate, vaju bom peljal domov.
Zdaj se spomnim. Zdaj se spomnim.
V taborišču niso mogli verjeti, da sem pogumno zdržala mučenje.
Pa nisem molčala zaradi poguma.
Ni bil pogum.
Zdaj se spomnim.
Ti si bil. Christian.
V redu je.
Tako utrujena sem.
Želim si, da bi me ubili.
Umreti je lahko.
Le ti veš, kaj bi morala narediti.
Me slišiš? S kom govoriš?
Nimam ti kaj povedati!
Odvedite jo!
Ne!
Oprosti, da motim.
Ne motiš, Christian.
Hotel sem se opravičiti, ker nisem prišel na sestanek.
Jutri bom prišel in prišel bom vse dni za tem.
- Moram se zanesti nate. - Ne bom te razočaral.
Velike stvari bomo ustvarjali. Ti, jaz in Boussac.
- To je redkost. - Kaj pa?
Da dobiš drugo priložnost.
- Drugo priložnost? - Ja. Drugo priložnost sem dobil.
Vsi smo jo.
Svojo sobo si poišči, Elsa.
Nisem pri volji za tvoje neumnosti.
Za božjo voljo.
- Kaj hočeš? - Prav imaš.
Nikoli te nisem razumel.
- Pierre. - Pa bi te rad.
Nocoj...
Na kolena.
Coco, prosim.
Tega ne počnem jaz, ampak moj brat.
Potem pa bodi priden fant.
In mi daj moj klinčevi denar.
Prevedla Lorena Dobrila