INSPIRERT AV VIRKELIGE HENDELSER
Du vekker alle sammen. Det regner. Får jeg låne jakken din?
Ha en vidunderlig dag.
- Ha det. - Au revoir, madame.
- Elsa. - Hvem er det?
Her.
Hva i all verden er det du gjør?
Jeg har hatt en helt utrolig natt.
- Den var sikkert storslagen. - Ja, det var den faktisk.
Jeg har ikke hatt det så moro på evigheter.
Hvor ble det av deg?
Jeg spiste middag.
Kjedelig.
Og likevel endte jeg med Pierre Wertheimer på rommet.
Selvsagt ligger dere med hverandre.
Det forklarer alt.
Nei, det har vi aldri gjort og kommer aldri til å gjøre.
Noen burde si ifra til hans kone...
Noen må si det til henne.
For hun gikk rundt hele kvelden og lette etter ham.
- Virkelig? - Ja.
Vel, Germaine klarer seg selv.
- Hør her, du må hjelpe meg. - Ja.
Jeg trenger deg, kjære.
Vi må få i deg litt kaffe før du faller sammen.
Ja.
- Hvor skal dere? - Bare gå en tur.
Jeg trenger litt sol.
Ikke bli bekymret. Jeg følger henne tilbake.
Jeg er ikke bekymret.
- Jeg skulle bare så gjerne blitt med. - Men bli med, da vel.
Jeg må snakke med Lelong. Jeg skal slutte.
Jeg sier opp.
Jeg er her når du kommer hjem.
Skolissen din er åpen.
- Bare litt til. - På denne siden?
God morgen, madam.
Hvordan går det her?
Det ser perfekt ut.
Det er en av de nye kreasjonene til vår toppdesigner monsieur Dior.
Jeg føler meg så glamorøs. Han er genial.
Ja, han er det.
Vil du ha oss unnskyldt?
Madame Zehnacker og jeg har litt vi må diskutere.
- Selvsagt. - Takk.
Har du sett Diors siste ideer til vinterkolleksjonen?
De er nydelige.
Storartet.
Christian, vi snakket nettopp om deg og ditt nydelige arbeid.
Takk. Det er... veldig pent sagt.
- Nydelig. - Monsieur Lelong?
Kan jeg få en prat med deg?
Jeg har nyheter.
Selvsagt. Sett deg.
Jeg har fått
en overraskende mulighet...
Jeg lytter.
Jeg kan få starte mitt eget motehus.
Men...
Unnskyld?
Jeg er så takknemlig for alle årene jeg har fått med dere.
Begge to.
Men denne muligheten...
Den kan jeg ikke la gå fra meg.
Jeg forstår.
Og er dette bare en ambisjon,
eller har du finansiering?
- Jeg har finansiering. - Fra hvem?
Det er viktig for meg at du forstår hvor takknemlig...
Fra hvem, Christian?
Fra Boussac. Marcel Boussac.
Boussac?
Slutter du hos meg til fordel for bomullskongen?
Jeg vet at du har vært i konflikt med ham...
Hvor mye vil han gi deg?
- Hvor mye? - Seks millioner franc.
Er alt i orden, sir?
Det håndterte jeg ikke så bra.
Jeg er sikker på at han vil forstå at du må ta denne sjansen.
Men han gledet seg sånn til å samarbeide med deg.
Hei, monsieur.
Ja.
Ikke tenk på det.
Det er et bevis på tapperhet.
De nye myndighetene har startet et senter for hjemvendte,
for at folk skal kunne finne sine nære og kjære.
De ber overlevende komme og bidra med informasjon...
så de kan finne de savnede.
Jeg kan bli med deg dit.
Hvis du føler at du orker.
Det var øyeblikk som dette i leiren...
...da solen varmet i ansiktet, og jeg kunne lukke øynene og bare forsvinne.
Og så skjedde det alltid noe som vekket meg fra transen og...
...virkeligheten rundt meg ble...
...enda grusommere.
Enda mer håpløs.
Jeg begynte å hate solen.
Hvis du syns jeg skal dra dit...
...så gjør jeg det.
Henri, duftene vi jobbet med før krigen,
som brødrene Wertheimer avviste for at de ikke skulle konkurrere med No. 5...
Har du prøvene fremdeles?
Ja. Men det var klokt av dem å be oss vente.
Jeg er overbevist om at de kan gjøre enda større suksess enn No. 5.
Å, ja. Det vet jeg.
Send dem til meg straks.
Jeg vil selge de beste av dem.
Og tvinge brødrene til å betale meg det de skylder.
Det tør jeg ikke.
- Henri. - Notatene mine gikk tapt under krigen.
Det tar tid å analysere prøvene.
Jeg trenger dem.
Hvis de blir ødelagt i frakten, er de tapt for alltid.
Jeg kjenner ikke hele historien.
Kom til Paris og hjelp meg.
Jeg trenger nesen din og kunnskapen din her i Paris.
- Paris er umulig for meg. Det vet du. - Det er den eneste løsningen.
Jeg kan ikke. Risikoen er for stor.
Da bør vi kanskje vente.
Du har selvsagt rett angående risikoen.
FFI henretter toppledere i Vichy-regimet som kollaboratører.
Riktig.
La meg tenke.
Jeg må komme meg dit på et vis.
Du kan ikke reise til Paris. Du er i eksil, som meg.
Hvis de tar deg, kaster de deg i fengsel.
Antakelig.
Du legger planer igjen, og det betyr at det handler om penger.
Penger og muligheter.
Og hvis du hjelper meg, skal du få din andel.
Husk at jeg er lykkeamuletten din.
Det har jeg alltid vært.
Jeg skal åpne en butikk her i Sveits,
ta firmaet tilbake, og du skal være en del av det.
Lover du det?
Vi har et evig bånd, du og jeg.
Det høres spennende ut.
Bortsett fra det med Paris.
Ja. Vi trenger hjelp. Jeg vet det.
Jeg har tenkt på Pierre. Han har gode kontakter, men...
Men hvordan kan jeg få overtalt ham?
Du kunne ligget med ham.
Herregud.
Kommer ikke på tale.
Jeg vet ikke hvorfor, men det gir meg glede å avvise ham.
- Jeg kunne ligget med ham. - Nei.
Da snakker jeg bare med ham.
- Du? Han kjenner deg jo ikke. - Jo da.
- Vi møttes i selskapet. Det var topp. - Elsa.
Hvis du vil ha hjelp, må du la meg hjelpe.
Jeg ville komme hit personlig, monsieur Dior, og vise deg
hvor jeg mener vi kan bygge motehuset du drømmer om.
La meg få presentere motehuset Dior!
Det er storartet. Du er et geni.
Og tusen takk for at du kom personlig.
Og for at du valgte et så unikt sted.
For meg er det et palass.
Istedenfor et motehus kan du åpne det første motepalasset.
Ja, men ikke...
Nei, nei. Det er ikke rom for tvil.
Slett ikke.
Stol på meg når jeg sier at dette er stedet.
- Det er for flott. - Men det er jo poenget.
Du har fått en enorm sum penger,
og du kommer til å bli en enorm suksess.
Motehuset mitt må være personlig.
Det er eleganse, ikke noe så enormt.
Eleganse, monsieur.
Christian, merkevaren blir elegant fordi du er designer.
Men bygningen må være noe som viser at vi er konger.
Ja, det må bære fremgangen for navnet Boussac.
Ja.
- Og navnet Dior, da. - Sammen med navnet Dior.
Men, mine herrer.
Jeg føler at vi beveger oss bort fra det vi ble enige om.
Meningen bak.
Min venn.
- Jeg har gitt deg seks millioner franc. - Ja.
For ikke å snakke om min tilliten. Nå må du gi meg din.
Mine herrer.
Vi har ikke tid til dette.
Vi må ansette en ny stab,
skaffe tekstiler, som det er mangel på... Og finne en ny skredder.
Det vet jeg.
Godt.
Jeg lar Georges ordne med papirene,
og vi kan starte byggeprosessen.
- Georges? - Jeg tar meg av det.
Ha en god dag.
Og...
Det er slik fremgang føles.
Pierre, mange takk.
For et flott selskap i går kveld.
Ja, det var det, Elsa.
Jeg vil gjerne takke Germaine også.
Sveits var ikke noe for min kone.
Hun tok toget til Paris i morges.
Er du sikker på at det var Sveits hun ville bort fra, og ikke Coco?
Uansett hva hun har sagt, kan jeg love at det var løgn.
Jeg aner ikke hva som skjedde mellom dere.
Men jeg vet at hun angrer.
Coco blir forvirret når det er noen hun er glad i.
Vi er glad i hverandre.
Kranglet dere?
Det tror jeg nok.
- Og så sendte hun deg? - Nei.
- Monsieur. - Takk.
Hun er fast bestemt på å gjøre noe veldig farlig.
- Hun vil tilbake til Paris. - Umulig.
Hun vil treffe sin nevø André og hans datter.
André? Har han havnet i problemer?
Han får behandling for tuberkulose.
Det går dessverre ikke så bra.
Kan hun få ham hit?
Han er dårlig, Pierre.
Etter at søsteren hennes tok livet av seg...
...har André vært som en sønn for Coco.
Du vet hvor glad hun er i ham.
Ja.
Vi kan ikke hindre henne i å reise, men du kan kanskje redde henne.
Hvis hun reiser sammen med deg,
våger ikke myndighetene i Paris å røre henne.
- Gud, som denne kvinnen forvirrer meg. - Ja, meg også.
Men likevel er vi glad i henne.
Jeg reiser om to timer.
Så da gjør du det?
- For Andrés skyld. Av vennlighet. Ja. - Hun kommer til å være så takknemlig.
Vi pakker og møter deg utenfor.
Vi?
Jeg kan ikke la henne reise alene.
Takk, Pierre. Takk.
Jeg gir meg ikke.
- Du trenger ikke å prøve å overtale meg. - Nei, nei. Det er ikke det.
Min svigerfar Pierre Laval er arrestert.
Han skal henrettes for landsforræderi.
- Å, herregud. - Som leder for Vichy-regimet.
Det ser ut til at de Gaulle fremdeles er bestemt på å straffe kollaboratører.
Så du bør virkelig vurdere å droppe søksmålet.
Nei, det kan jeg ikke.
Heldigvis er du ikke i Paris.
Du er trygg.
Hvem var det?
Det var ingenting.
Men her har du noe.
Pierre er villig til å følge oss til Paris, så du må pakke.
Å manipulere menn har alltid vært din styrke.
- Vår styrke, sier nå jeg. - Takk.
Ingen årsak.
Hvis jeg skal gå til krig, trenger jeg våpen.
Og de står klare i Paris.
Våpen. Det liker jeg.
Jeg skal treffe Henri.
Han har noe jeg trenger.
Og du skal hjelpe André og Gabrielle med å pakke,
og holde igjen Pierre hvis han leter etter meg.
Elsa.
- Pierre, takk. - Bare hyggelig.
Jeg har ordnet med reisen til Paris.
Vi kan reise trygt, men det må bli et kort besøk.
Når vi har hentet André, reiser vi tilbake til Sveits?
Godt.
Det var trist å høre at han var syk. Jeg skulle ønske du hadde sagt noe.
Jeg ville ikke plage deg.
Livet fører oss stadig sammen.
Forretninger, men også alt annet. Du kan alltid stole på meg.
- Vær så god, Elsa. - Takk.
Jeg hatet det.
Alt sammen.
Bygningen.
Denne...
...enorme bygningen.
Den er som en krypt.
Som et mausoleum.
Visjonen min dør der.
Jeg dør...
Unnskyld. Forstyrrer vi?
Det går fint.
- Så bare si at du ikke kan fordra det. - Jeg sier det, men de vil ikke høre.
Boussac får et helt eget blikk. Det er skummelt.
Han aner at motstanderen kommer.
Han venter som en slange.
- Hva er det jeg har rotet meg inn i? - Hva har du rotet deg inn i?
Du har fått en fantastisk sjanse.
De vil at du skal blomstre. Finn en måte å kommunisere med dem på.
Jeg har allerede sagt opp hos Lelong, og han er knust.
Jeg vet ikke om dette var riktig. Jeg vet ikke, men...
Hvor skal du nå?
Jeg skal bare ha litt vann.
Du vurderer vel ikke å si nei til Boussac?
Jeg vet ikke.
Det er bare et hus, Christian.
Du må inngå mange kompromisser på denne reisen.
Jeg vil ikke ha kompromisser! Jeg vil virkeliggjøre visjonen min,
og det kan jeg ikke i det latterlige huset.
- Vær så snill. Det kan du. - Jacques, du forstår ikke dette.
Du er ikke designer. Du forstår ikke hva kreativt arbeid krever.
OK.
Hva? Nei, Jacques. Ikke gå.
Nei, Jacques.
Vær så snill. Kom igjen. Unnskyld.
Jeg har ting å gjøre.
- Jeg har en jobb. Jeg har et liv. - Unnskyld.
Ikke gå, elskling. Ikke gå. Jacques, jeg er lei for det.
Hervé tror jeg kan være til hjelp
på senteret for hjemvendte.
- Nei. Det kommer ikke på tale. - Ikke vær så engstelig. Jeg har det bra.
Jeg tror det kan hjelpe meg.
Det kan rippe opp i ting.
Vær så snill. Du må tenke på helsen.
Vennligst fyll ut et informasjonsskjema.
Unnskyld? Mitt navn er Catherine Dior. Jeg var i Ravensbrück.
- Takk for at du hjelper til. - Selvsagt.
Opp til venstre.
Madame! Gikk det bra?
La meg hjelpe deg opp.
Beklager.
- Hun var 26. - Hvilken leir var hun i?
Tror du de kan finne henne?
De kan svare på spørsmål der oppe.
Jeg er Catherine Dior.
Mademoiselle Dior. Takk for at du kom.
Vi prøver å sette de som har vært i leirene, i kontakt med
parisere som fremdeles leter etter sine kjære.
Jeg skal gjøre alt jeg kan.
Vi håper du kan hjelpe oss med informasjon.
Unnskyld meg.
Om deporterte som ble sendt til Ravensbrück.
Vi setter pris på all informasjon.
Dette er madame Carpentier. Hun leter etter søsteren sin.
Hun kan beskrive søsteren sin. Kanskje du husker henne.
Tusen takk for hjelpen.
Dette er søsteren min.
Hun var i Ravensbrück.
Vet du noe om henne?
Noe du kan fortelle meg?
Takk.
Ha en god kveld, madame.
Takk.
Husker du hva du sa da Christian begynte her?
Jeg var så imponert.
Du sa at om du hadde vært yngre, ville du blitt med uansett hvor han jobbet.
Ja, det husker jeg.
Men du har ingen grunn til bekymring, Lucien.
Krigen har gjort meg enda eldre.
Jeg er ikke bekymret for deg, madame.
Men jeg beundrer Christian.
Jeg ønsker det beste for ham.
Men å drive sitt eget motehus
er en krevende og brutal oppgave.
Og Christian har ikke styrken
til å ta vanskelige avgjørelser.
Han makter heller ikke å slåss for det han vil.
Og du kjenner Boussac.
Ja, Marcel og jeg er gamle venner.
Han kommer til å trampe på Christian.
Utnytte det vi beundrer mest hos ham.
Han knuser Christian.
Christian, de må forbi bak deg.
Det hjelper.
Selvsagt.
Boussac vil bare ha det største og beste.
Å, flott.
Vi flytter den.
Catherine.
Du ser helt utslitt ut.
Det går bra, Christian.
Disse menneskene...
De trenger hjelp.
De leter etter sine kjære.
Det er viktig arbeid. Jeg vil gjøre det.
Men du har rett. Jeg er sliten. Jeg må hvile.
Hent André.
Men ikke forlat hotellet. Du må ikke bli sett.
Selvsagt.
Vær så rask du kan.
Ta kontakt, så ordner jeg med reisen tilbake.
Blir du ikke?
Min kone venter meg.
Ja, så klart.
Vær forsiktig.
Tante. Tenk at du kom.
Elsa er også med.
Hun hjelper dere med å pakke, mens jeg tar meg av et ærend.
Bør du gå ute? Det er for farlig.
Elskling! Hei.
- Du ser godt ut. - I like måte. Godt å se deg.
Jeg må ta en telefon.
Ja. Hvor er kofferten din?
Christian, hva er i veien?
Ingenting, jeg bare... Jeg hadde lagt igjen noen av tingene mine.
Hva er det?
Boussac.
Han tvinger meg inn i et lokale
jeg ikke kan fordra.
Vet du, madame Zehnacker, jeg har drømt om dette så lenge.
Og jeg vet litt om hva som vil være et perfekt lokale.
Eleganse krever intimitet.
- Det enkle. - Ja.
Og han vil ha meg i et mausoleum, og da dør jeg.
- Så snakk med ham. - Jeg har snakket med ham.
Han hører ikke etter, og jeg orker ikke å krangle.
Du har satt ring rundt dette stedet.
Det er motehuset jeg drømmer om.
Det er lite og tilbaketrukkent, men elegant.
Et par arbeidsrom.
Her kan man skape noe som er personlig og unikt.
Ja, det er flott.
Det ligger i nærheten av Plaza, Lancaster og Bristol.
Lett å finne for utenlandske kunder.
Nettopp.
- Ja. - Ja.
Men det vil aldri passe Boussacs grandiose visjon.
- Hvis du vil ha det, må du kjempe. - Jeg vet at du prøver å hjelpe.
Takk, men nei.
Jeg får finne en annen drøm.
Dette blir ikke noe.
Det blir bare ikke noe.
Pierre!
Du tok henne med til Paris!
Nå må dere slutte.
Du ble sett sammen med Chanel.
Hva så?
Ikke prøv deg, bror.
Jeg vet du traff henne i Sveits, og nå har du tatt henne med tilbake.
Slutt. Bare slutt.
Men jeg forstår ikke hvordan du kunne være så dum.
Hun trengte hjelp.
Med hva? Med å ta livet av oss?
Hun er nazi-kollaboratør, har du glemt det?
- Hun forstår at det hun gjorde, var galt. - Nå tuller du.
Hun brukte raselovene for å stjele firmaet vårt!
De samme lovene som nazistvennene hennes brukte da de drepte våre venner!
Hun trengte hjelp fordi nevøen hennes er syk.
Det spiller ingen rolle.
Når FFI får vite at hun er her, får hun samme skjebne som Laval.
Hva mener du med "når"?
Du sa: "Når FFI får vite at hun er her." Hun er partneren vår.
Tror du vi overlever en slik skandale?
Du er kanskje blind for hvem hun er, men det er ikke jeg.
Henri.
Mademoiselle.
Så godt å se deg.
- Hallo, Henri. Jeg har savnet deg. - Jeg har noe til deg.
Våre fortapte barn.
Ikke lenger foreldreløse.
Oi.
Skal vi begynne?
Ja. Vi har liten tid.
Marcel!
Raymonde.
Forklar det igjen. Hvorfor sliter du hos Lelong istedenfor å begynne hos meg?
- Du ville ha lenket meg til et skrivebord. - Aldri. Jeg har for stor respekt for deg.
Bra.
Husk den respekten når jeg nå skal si noe om Dior.
Jeg beklager. Vi har en avtale. Lelong må gi slipp på ham.
Dette handler ikke om Lelong, men om det du håper å bygge opp med Christian.
Hvis du lar Dior velge sin egen vei, får du motehuset du alltid har ønsket deg.
Men du må gi ham omgivelser som inspirerer ham.
- Så nå er du beskytteren hans? - Nei, jeg er vennen hans, og din også.
Hvis du fortsetter slik, vil investeringen din visne hen og dø.
Hør her, Marcel. Jeg tror ikke du forstår hva han trenger.
Vennligst fyll ut et informasjonsskjema.
Hallo.
Jeg leter etter min kone.
Kan jeg få dette også, takk?
Her er et bilde. Hun har antakelig blitt borte på veien.
- Beklager, jeg så henne ikke der. - Takk.
Mitt navn er Jacob Friedman.
Catherine Dior.
Catherine Dior?
Frøken Dior, jeg tror jeg kjenner din far.
Maurice Dior. Stemmer det?
Ja.
Jeg bor i Callian nå, der han bor.
Han har fortalt så mye om sin datter Catherine.
Så heldig han er som har fått deg tilbake.
Så heldig.
Min datter heter Tania.
Hun var medlem av motstandsbevegelsen, som deg.
Jeg bønnfalt henne om å la være, men hun ville kjempe.
Hun skal ha blitt sendt til Ravensbrück.
Var det så grusomt som de sier?
Det var en fangeleir.
Jeg har et bilde av Tania, slik hun så ut før de tok henne.
Se, så vakre øyne hun har.
Kjenner du henne igjen?
Kan du fortelle meg noe? Hva som helst.
Jeg beklager. Jeg har ikke sett henne.
Er du sikker?
Dere var der samtidig. Vær så snill. Jeg må finne henne.
De fleste kom aldri hjem igjen.
Men hun kan ha klart seg. Se en gang til, vær så snill.
Se en gang til.
Jeg er lei for det.
Vær så snill. Jeg kan ikke gjøre noe.
Beklager at jeg brydde deg med dette.
Bildet ditt.
Kanskje du husker henne med tiden.
- Nå er han her! - Ja, nå drar vi.
Elsa, bilen står klar til å kjøre dere til toget.
Er du klar til reisen?
André, du ser godt ut.
Monsieur Wertheimer. Ja, jeg er blitt bedre.
Vi må reise umiddelbart. Hvor er Coco?
Hun er i stuen.
Coco?
Hva?
Det er ikke trygt her. Min bror kan komme til å sende FFI etter deg.
Hva holder du på med? Vi må dra.
Paris.
Så annerledes det er her siden jeg var her sist.
Gatene var fulle av nazistenes bannere, og nå er de borte.
Og jeg er fordrevet fra byen jeg elsker, og må snike meg rundt som en skurk.
Jeg står ikke her og hører på, mens du sørger over tyskerne.
Jeg traff André.
Han er ikke syk.
Hva skulle du egentlig her, Coco, bortsett fra å gjøre meg til latter?
Hente parfymen min.
Hva er det du snakker om?
Jeg skal skape et mareritt for firmaet deres.
Ingen kommer til å kjøpe No. 5 av dere. For jeg har noe bedre.
Mademoiselle Chanel No. 1.
Jeg skal fortelle hele verden at den gamle No. 5 ikke lenger er min favoritt,
at jeg er misfornøyd med kvaliteten på den triste kopien deres.
- Da vil ingen kjøpe den. - Det skjer ikke.
Hvis du ikke betaler det du skylder meg, får du se hva som skjer.
Gjensidig ødeleggelse?
Er det det du ønsker?
Du kan stoppe meg.
Eller du kan la meg få dra.
Men hvis du stopper meg, arresterer de meg, Pierre.
De kaster meg i fengsel. Kanskje henretter de meg.
Paul sier at jeg burde hate deg, og han har rett.
Han kjenner meg ikke.
Ikke slik du gjør.
Jeg kjenner ikke deg.
Du kjenner meg.
Det gjør du.
Ta det rolig.
La meg hjelpe til.
Jeg må bare bort herfra.
Catherine, er du sikker på at du vil dette?
Ja, Christian. Det går bra.
- Ikke vær bekymret. Jeg følger henne. - Jeg er ikke bekymret.
Vær så snill, jeg vil bare være sikker på at du føler at du bare...
Du må svare. Det kan være viktig.
Ja, men kan du bare vente her imens?
Jeg mener det, Catherine.
Hallo? Madame Zehnacker. Ja.
Unnskyld meg.
Min søster står på farten til min far i Callian,
så jeg ringer tilbake senere.
Cath...
Hva?
Vi kan møtes der i ettermiddag.
Ja. Nå må jeg legge på.
Catherine.
Disse er så gode.
Du kan fremdeles imponere.
Ja, dette har Henri og jeg skapt sammen.
Hvis vi ikke kan produsere No. 5,
må vi finne på noe nytt
for å vinne tilbake markedet og navnet mitt.
Stakkars Pierre.
Hva skjer når han forstår at han har hjulpet deg i krigen du kjemper mot ham?
Å, han vet det. Jeg sa det.
- Og likevel lot han deg reise? - Han hadde ikke noe valg.
Han elsker meg.
Ja, det gjør de alle sammen.
- Hva har du der, gale kvinne? - Det hjelper meg med å sove.
Ikke min oppfinnelse, men nesten like vidunderlig.
Jeg er helt utslitt, Elsa.
Men jeg får ikke sove.
Og det hjelper?
Villig til å dele?
Jaså?
Som du vil.
Men kan du gjøre det for meg?
Gjør det vondt?
Bare litt.
OK.
Pust inn.
Nå kan vi få hvile.
Det har vi fortjent.
Og vi har forretninger å ta oss av.
Du kan ha beina her.
Takk.
Jeg er overveldet. Sjokkert.
- Hvordan fikk du ham med på det? - Jeg har tro på deg, Christian.
Og da jeg var hos Boussac,
forsto jeg at jeg vil ha noe selv også.
Jeg er fremdeles sulten, Christian.
Lucien og jeg har fått vår tid sammen.
Jeg vil bygge noe nytt.
Boussac gikk med på å gi deg dette lokalet på én betingelse.
At jeg skal ta meg av forretningene, mens du skaper.
Jeg vil ha et partnerskap.
Jeg vil dele denne reisen med deg, støtte deg,
beskytte deg og hjelpe oss begge til suksess.
Vil du ha meg?
Det er ingen jeg heller vil ha ved min side enn deg, madame Zehnacker.
Du har gjort meg glad...
...for første gang på svært lenge.
- Skal vi? - Gjerne.
Catherine?
Det er så godt å ha deg her.
- Det vil jeg at du skal vite. - Takk, pappa.
Tilgi meg.
Tekst: Trine Haugen